ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
20 квітня 2022 року 
м. Київ
справа № 826/16127/16
провадження № К/9901/14682/19 
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: судді-доповідача - Єзерова А.А. суддів: Кравчука В.М., Стародуба О.П.
розглянув у порядку письмового провадження адміністративну справу
за касаційною скаргою Державної архітектурно-будівельної інспекції України 
на постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 22 квітня 2019 року (головуючий суддя Аліменко В.О., судді Безименна Н.В., Лічевецький І.О.)
у справі №826/16127/16
за позовом Департаменту містобудування та архітектури Виконавчого комітету Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) 
до Державної архітектурно-будівельної інспекції України, 
третя особа - ОСОБА_1 , 
про визнання протиправним та скасування рішення.
І. РУХ СПРАВИ
1.          У жовтні 2016 року Департамент містобудування та архітектури Виконавчого комітету Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Державної архітектурно-будівельної інспекції України, третя особа - ОСОБА_1 , у якому просив: визнати протиправним та скасувати рішення головного інспектора будівельного нагляду відділу нагляду за діяльністю уповноваженого органу з питань архітектури та містобудування Департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції у м. Києві Гончарова В. В. від 11 серпня 2016 року про скасування містобудівних умов та обмежень забудови земельної ділянки по АДРЕСА_1 від 09 листопада 2012 року № 14832/0/18-1/009-12..
2.          Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 23 серпня 2018 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.
3.          Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 22 квітня 2019 року рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 23 серпня 2018 року скасовано, позов задоволено.
4.          Не погодившись з таким судовим рішенням апеляційної інстанції, 21 травня 2019 року Державна архітектурно-будівельна інспекція України подала до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду касаційну скаргу, у якій просила скасувати постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 22 квітня 2019 року і залишити в силі рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 23 серпня 2018 року.
ІІ. ОБСТАВИНИ СПРАВИ
5.          Судами першої та апеляційної інстанції встановлено, що Головним управлінням містобудування та архітектури виконавчого органу. Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) надано містобудівні умови та обмеження забудови земельної ділянки по АДРЕСА_1 від 09 листопада 2012 року №14832/0/18-1/009-12 для реконструкції господарської споруди з надбудовою та влаштуванням підвалу під офісні приміщення за вищевказаною адресою.
6.          У серпні 2016 року, головним інспектором будівельного нагляду відділу нагляду за діяльністю уповноваженого органу з питань архітектури та містобудування Департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції у місті Києві Гончаровим В.В. проведено позапланову перевірку дотримання позивачем вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і Правил.
7.          За результатами вказаної вище перевірки складено акт від 11 серпня 2016 року, згідно з яким у п. 5 містобудівних умов та обмежень забудови земельної ділянки від 09 листопада 2012 року №14832/0/18-1/009-12 на об`єкт будівництва: реконструкція господарської споруди з надбудовою та влаштуванням підвалу під офісні приміщення за адресою: вул. Десятинній, 7 у Шевченківському районі м. Києва, зазначено, що відповідно до п. 2.3 Порядку надання містобудівних умов та обмежень забудови земельної ділянки, їх склад та зміст, затвердженого Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 07 липня 2011 року №109 (далі - Порядок №109), у разі відсутності документів на право землекористування (реконструкції об`єктів) містобудівні умови та обмеження можуть видаватись без цих, документів. Відповідно до п. 10 містобудівних умов та обмежень: основні техніко-економічні показники об`єкта будівництва щодо орієнтовних техніко-економічних показників, до намірів замовника, надані у містобудівному розрахунку, розробленого Виробничо-технічною агенцією "ВТА" 2012 pоку, зазначається, що площа забудови до реконструкції складає - 30,2 кв.м, а після реконструкції 42,0 кв.м, чим збільшено площу забудови на 11,8 кв.м без наданих документів, що надають право на користування земельною ділянкою, чим порушено п. 25 Порядку №109.
8.          Департаментом державної архітектурно-будівельної інспекції у місті Києві в особі головного інспектора будівельного нагляду відділу нагляду за діяльністю уповноваженого органу з питань архітектури та містобудування Департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції у місті Києві Гончарова Володимира Володимировича прийнято оскаржуване рішення від 11 серпня 2016 року, яким скасовано містобудівні умови та обмеження забудови земельної ділянки по АДРЕСА_1 від 09 листопада 2012 року №14832/0/18-1/009-12, видані Головним управлінням містобудування та архітектури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації).
9.          Не погоджуючись із вказаним рішенням, позивач звернувся до суду із цим позовом.
ІІІ. ОЦІНКА СУДІВ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ
10.          Відмовляючи у позові, суд першої інстанції керувався тим, що зміна техніко-економічних показників об`єкта після реконструкції унеможливлює збереження елементів несучих і огороджувальних конструкцій будівлі та фактично свідчить про проведення будівництва, а не реконструкції будівлі, внаслідок чого неможливим є видача містобудівних умов та обмежень забудови земельної ділянки за відсутності документа про право власності (користування) земельної ділянки. З урахуванням викладеного суд дійшов висновку про правомірність дій головного інспектора будівельного нагляду при прийнятті рішення про скасування містобудівних умов та обмеження забудови земельної ділянки.
11.          Суд апеляційної інстанції з такими висновками не погодився, вважав, що позов підлягає задоволенню з огляду на те, що контролюючий орган не оформив належним чином результати перевірки, чим порушено вимоги п. 29, п. 32 Порядку здійснення державного архітектурно-будівельного нагляду затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 19 серпня 2015 року № 698 (далі - Порядок № 698), а саме не складено протоколу про правопорушення за формою, встановленою Мінрегіоном, хоча згідно акту перевірки такі правопорушення були виявлені Відповідачем; на офіційному сайті Держархбудінспекції відсутня оприлюднена інформація про рішення від 11 серпня 2016 року прийняте відповідачем, чим порушено приписи п. 32 Порядку № 698.
12.          На думку суду апеляційної інстанції, містобудівні умови є актами одноразового застосування та вичерпують свою дію одночасно з їх прийняттям.
13.          Колегія суддів вважала, що, здійснюючи позапланову перевірку дій, рішень прийнятих позивачем 09 листопада 2012 року, тобто до набуття позивачем статусу «об`єкта нагляду», до набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо децентралізації повноважень у сфері архітектурно-будівельного контролю та удосконалення містобудівного законодавства» (набрав чинності з 01 вересня 2015 року), відповідних змін до Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», що набрали чинності з 01 вересня 2015 року, Порядком № 698 (набрав чинності 25 вересня 2015 року), відповідач порушив приписи ст. 58 Конституції України, згідно з якими закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.
IV. ДОВОДИ КАСАЦІЙНОЇ СКАРГИ
14.          Касаційну скаргу мотивовано порушенням апеляційним адміністративним судом норм матеріального і процесуального права і неповним дослідженням обставин справи.
15.          Зокрема, скаржник посилається на те, що не відповідають дійсності висновки суду апеляційної інстанції стосовно відсутності підстав у Держархбудінспекції для скасування Містобудівних умов і обмежень та стосовно порушення Держархбудінспекцією процедури проведення перевірки.
16.          Відповідач зазначає, що матеріали справи не містять відомостей стосовно завершення будівництва об`єкта, на проектування якого позивачем видавались містобудівні умови і обмеження. Крім того, апеляційним судом взагалі не встановлювався факт завершення будівництва об`єкта будівництва на момент проведення перевірки та винесення посадовою особою Держархбудінспекції рішення про скасування дії містобудівних умов та обмежень.
V. ВИСНОВКИ ВЕРХОВНОГО СУДУ
17.          Верховний Суд, перевіривши доводи касаційної скарги, в межах касаційного перегляду, визначених ст. 341 КАС України,  виходить з такого.
18.          Розглядаючи цю справу, суди першої та апеляційної інстанцій виходили із наявності у Департаменту містобудування та архітектури Виконавчого комітету Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) права на звернення до адміністративного суду з позовом до Державної архітектурно-будівельної інспекції України.
19.          Суд вважає такий висновок судів передчасним з огляду на таке.
20.          Згідно зі ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
21.          Поняття "суд, встановлений законом" зводиться не лише до правової основи самого існування суду, але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність, тобто охоплює всю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів.
22.          Завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень (ч. 1 ст. 2 КАС України).
23.          Спором адміністративної юрисдикції у розумінні п. 2 ч. 1 ст. 4 КАС України є переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб`єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.
24.          Ужитий у цій процесуальній нормі термін "суб`єкт владних повноважень" означає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.
25.           Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.
26.          Відповідно до ч. 1 ст. 19 КАС юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: 1) спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження; 2) спорах з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби; 3) спорах між суб`єктами владних повноважень з приводу реалізації їхньої компетенції у сфері управління, у тому числі делегованих повноважень; 4) спорах, що виникають з приводу укладання, виконання, припинення, скасування чи визнання нечинними адміністративних договорів; 5)за зверненням суб`єкта владних повноважень у випадках, коли право звернення до суду для вирішення публічно-правового спору надано такому суб`єкту  законом; 6) спорах щодо правовідносин, пов`язаних з виборчим процесом чи процесом референдуму; 7) спорах фізичних чи юридичних осіб із розпорядником публічної інформації щодо оскарження його рішень, дій чи бездіяльності у частині доступу до публічної інформації; 8) спорах щодо вилучення або примусового відчуження майна для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності; 9) спорах щодо оскарження рішень атестаційних, конкурсних, медико-соціальних експертних комісій та інших подібних органів, рішення яких є обов`язковими для органів державної влади, органів місцевого самоврядування, інших осіб;
10) спорах щодо формування складу державних органів, органів місцевого самоврядування, обрання, призначення, звільнення їх посадових осіб; 11) спорах фізичних чи юридичних осіб щодо оскарження рішень, дій або бездіяльності замовника у правовідносинах, що виникли на підставі  Закону України  «Про особливості здійснення закупівель товарів, робіт і послуг для гарантованого забезпечення потреб оборони», за винятком спорів, пов`язаних із укладенням договору з переможцем переговорної процедури закупівлі, а також зміною, розірванням і виконанням договорів про закупівлю; 12) спорах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності органів охорони державного кордону у справах про правопорушення, передбачені Законом України «Про відповідальність перевізників під час здійснення міжнародних пасажирських перевезень»; 13) спорах щодо оскарження рішень Національної комісії з реабілітації у правовідносинах, що виникли на підставі  Закону України  «Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років».
27.          Отже, за змістом наведених норм до адміністративного суду за зверненням суб`єкта владних повноважень може бути подано позов лише у випадку спору між суб`єктами владних повноважень з приводу реалізації їхньої компетенції у сфері управління, у тому числі делегованих повноважень, а також коли право звернення до суду з позовом до іншого суб`єкту владних повноважень надано такому суб`єкту законом.
28.          Отже, за загальним правилом один орган державної влади не може звертатися з позовом до іншого органу, бо це означатиме позов держави до неї самої.
29.          Винятком є компетенційний спір. Втім, хоча формально цей спір вирішується у позовному провадженні, по суті це не є спором про право. Натомість у такому судовому процесі суд дає тлумачення законодавства, роз`яснюючи межі компетенції органів.
30.          При цьому під компетенційним спором слід розуміти спір між суб`єктами владних повноважень з приводу реалізації їхньої компетенції у сфері управління (публічної адміністрації), у тому числі - делегованих повноважень. Особливість судового розгляду компетенційних спорів зумовлена необхідністю вирішення питання про те, чи належним чином реалізована компетенція відповідача та чи не порушена при реалізації повноважень відповідача компетенція позивача.
31.          Також для звернення до адміністративного суду суб`єкт владних повноважень як позивач повинен відповідати основним умовам, а саме: такий суб`єкт має бути наділений повноваженнями для звернення до суду.
32.          У цій справі спірні правовідносини виникли у зв`язку зі скасуванням Державною архітектурно-будівельною інспекцією містобудівних умов та обмежень, виданих позивачем.
33.           Повноваження ДАБІ у спірних правовідносинах визначаються, зокрема, Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності», Порядком 698.
34.          Частиною 1 ст. 41-1 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» визначено, що державний архітектурно-будівельний нагляд - це сукупність заходів, спрямованих на дотримання уповноваженими органами містобудування та архітектури, структурними підрозділами Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій та виконавчими органами сільських, селищних, міських рад з питань державного архітектурно-будівельного контролю, іншими органами, що здійснюють контроль у сфері містобудівної діяльності (далі - об`єкти нагляду), вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил під час провадження ними містобудівної діяльності.
35.          Згідно з ч. 2 ст. 41-1 вказаного Закону державний архітектурно-будівельний нагляд здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань державного архітектурно-будівельного контролю та нагляду, через головних інспекторів будівельного нагляду у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
36.          Відповідно до ч. 3 ст. 41-1 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», з метою здійснення державного архітектурно-будівельного нагляду головні інспектори будівельного нагляду: 1) перевіряють законність рішень у сфері містобудівної діяльності, прийнятих об`єктами нагляду; 2) витребовують від органів державної влади, фізичних та юридичних осіб документи і матеріали щодо предмета нагляду, одержують інформацію з автоматизованих інформаційних і довідкових систем, реєстрів та баз даних, створених органами державної влади; 3) мають право безперешкодного доступу до місць будівництва об`єктів, приміщень, документів та матеріалів, необхідних для здійснення нагляду; 4) вимагають від органів державного архітектурно-будівельного контролю проведення перевірок у разі наявності ознак порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил; 5) залучають у разі потреби до здійснення нагляду фахівців підприємств, установ, організацій, контрольних і фінансових органів.
37.          За приписами ч. 4 ст. 41-1 цього Закону у разі виявлення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, вчинених об`єктами нагляду, головні інспектори будівельного нагляду мають право: 1) видавати обов`язкові до виконання об`єктами нагляду приписи про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності; 2) притягати посадових осіб об`єктів нагляду до відповідальності за вчинені правопорушення відповідно до закону; 3) ініціювати притягнення посадових осіб об`єктів нагляду до дисциплінарної відповідальності; 4) вносити подання про звільнення посадової особи об`єкта нагляду до органу, який здійснив його призначення; 5) вносити подання про позбавлення права виконувати певні види робіт посадової особи об`єкта нагляду до органу, яким таке право надавалося; 6) скасовувати чи зупиняти дію рішень, прийнятих об`єктами нагляду відповідно до визначених цим Законом повноважень, які порушують вимоги містобудівного законодавства, з одночасним складанням протоколу відповідно до Кодексу України про адміністративні правопорушення та подальшим оприлюдненням такої інформації на офіційному веб-сайті центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань державного архітектурно-будівельного контролю та нагляду.
38.          Механізм здійснення державного архітектурно-будівельного нагляду визначений Порядком № 698.
39.          Відповідно до п. 2 Порядку № 698 нагляд здійснюється ДАБІ через головних інспекторів будівельного нагляду шляхом проведення планових, позапланових, документальних і камеральних перевірок. Перевірки проводяться головним інспектором будівельного нагляду або кількома головними інспекторами будівельного нагляду.
40.          Пунктом 3 Порядку № 698 визначено, що основними завданнями нагляду є:
1) виявлення, припинення та запобігання порушенню уповноваженими органами містобудування та архітектури, визначеними відповідно до ст. 13 Закону України «Про архітектурну діяльність», органами державного архітектурно-будівельного контролю, визначеними відповідно до ст. 6 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», іншими органами, що здійснюють контроль у сфері містобудівної діяльності, вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил під час провадження ними містобудівної діяльності;
2) скасування чи зупинення дії рішень, прийнятих з порушенням вимог містобудівного законодавства об`єктами нагляду, зокрема щодо документів, які дають право на виконання підготовчих та будівельних робіт і засвідчують прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, про повернення на доопрацювання, відмову у видачі, скасування або анулювання зазначених документів;
3) притягнення посадових осіб об`єктів нагляду до відповідальності відповідно до закону.
41.          У разі виявлення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, вчинених об`єктами нагляду, головні інспектори будівельного нагляду мають право, зокрема, видавати обов`язкові до виконання об`єктами нагляду приписи про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності; скасовувати чи зупиняти дію прийнятих об`єктами нагляду відповідно до визначених  Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності»  повноважень рішень, які порушують вимоги законодавства у сфері містобудівної діяльності, з подальшим оприлюдненням такої інформації на офіційному веб-сайті Держархбудінспекції (пп. 1, 6 п. 5 Порядку № 698).
42.          Відповідно до п. 32 Порядку № 698, якщо рішення об`єкта нагляду порушує вимоги законодавства у сфері містобудівної діяльності, таке рішення скасовується або його дія зупиняється в разі можливості усунення виявлених порушень. Про скасування або зупинення дії рішення об`єкта нагляду головним інспектором будівельного нагляду приймається рішення за формою згідно з додатком 6, яке надсилається об`єкту нагляду протягом трьох робочих днів з дати його прийняття рекомендованим листом з описом вкладення з повідомленням про вручення. Інформація про скасування або зупинення дії рішення об`єкта нагляду оприлюднюється на офіційному веб-сайті Держархбудінспекції.
43.          Системний аналіз наведених правових норм дає підстави дійти висновку, що до повноважень головних інспекторів будівельного нагляду в межах здійснення державного архітектурно-будівельного нагляду входить проведення перевірок щодо дотримання уповноваженими органами містобудування вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил і у разі виявлення порушень об`єктами нагляду, вони вправі скасовувати чи зупиняти дії прийнятих ними рішень.
44.          Верховний Суд вважає, що спір у цій справі не належить до компетенційних, оскільки у цьому випадку не йдеться про спір про розмежування компетенції між позивачем і відповідачем.
45.          Позивач звертається з вимогою скасувати рішення суб`єкта владних повноважень, який, реалізуючи компетенцію у сфері нагляду, скасував рішення позивача як підконтрольного органу. При цьому скасоване рішення стосується прав та інтересів третьої особи ОСОБА_1 .
46.          Водночас згідно ст. 21 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» право судового оскарження рішень органів державного нагляду (контролю) надано лише суб`єкту господарювання.
47.          Зважаючи на те, що право Департаменту містобудування та архітектури Виконавчого комітету Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) на звернення до адміністративного суду з позовними вимогами про скасування рішення головного інспектора будівельного нагляду відділу нагляду за діяльністю уповноваженого органу з питань архітектури та містобудування Департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції у м. Києві про скасування містобудівних умов та обмежень забудови земельної ділянки не закріплені у жодному нормативно-правовому акті, відповідний Департамент не має права на звернення до суду з цим позовом.
48.          Верховний Суд неодноразово висловлював подібний підхід, зокрема, при розгляді справ №500/498/19, №824/126/19-а.
49.          У постанові Верховного Суду від 18 листопада 2021 року у справі №813/2243/17 зроблено такий висновок:
«Судовий розгляд у справі за позовом суб`єкта владних повноважень, який подано до суду за відсутності необхідних передумов, не може призвести до виконання завдання адміністративного судочинства - захисту прав фізичних та юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Відповідно, якщо суб`єкт владних повноважень звернувся до суду без передбачених законом підстав, і це з`ясовано судом на стадії відкриття провадження, то суд відмовляє у відкритті провадження, оскільки спір не може розглядатися в порядку адміністративного судочинства. Якщо ці обставини були з`ясовані судом після відкриття провадження, суд закриває провадження у справі. Розгляд таких спорів перебуває поза межами не лише адміністративної юрисдикції адміністративних судів та не належить до юрисдикції жодного іншого суду».
50.          Колегія суддів не вбачає підстав для відступу від означених правових позицій та висловленого Верховним Судом підходу до розгляду подібних спорів.
51.          Оскільки суди першої та апеляційної інстанцій розглянули справу за позовною заявою особи, яка не має права на звернення до суду, чим допустили порушення норм процесуального права, колегія суддів дійшла висновку про скасування оскаржуваних судових рішень із закриттям провадження у справі.
52.           За правилами п. 5 ч. 1 ст. 349, ч. 1 ст. 354 КАС України суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення судів першої та (або) апеляційної інстанцій повністю або частково і закрити провадження у справі чи залишити позов без розгляду у відповідній частині.
53.          Суд касаційної інстанції скасовує судові рішення в касаційному порядку повністю або частково і залишає позовну заяву без розгляду або закриває провадження у справі у відповідній частині з підстав, встановлених відповідно ст.ст. 238, 240 цього Кодексу.
54.          Порушення правил юрисдикції адміністративних судів, визначених ст. 19 цього Кодексу, є обов`язковою підставою для скасування рішення із закриттям провадження незалежно від доводів касаційної скарги.
55.          Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ч. 3 ст. 341 КАС України).
56.          За таких обставин, колегія суддів дійшла до висновку про те, що касаційну скаргу слід задовольнити частково та вийти за межі вимог касаційної скарги, рішення судів першої та апеляційної інстанцій скасувати, а провадження у справі закрити.
Керуючись ст.ст. 345, 354, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу Державної архітектурно-будівельної інспекції України - задовольнити частково.
Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 23 серпня 2018 року і постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 22 квітня 2019 року у справі №826/16127/16 - скасувати.
Провадження у справі №826/16127/16 - закрити.
Постанова є остаточною та оскарженню не підлягає.
Суддя-доповідач                                                                                А.А. Єзеров

Суддя                                                                                                    В.М. Кравчук

Суддя                                                                                                    О.П. Стародуб