Справа № 346/5657/21 
Провадження № 22-ц/4808/452/22 
Головуючий у 1 інстанції Махно Н. В. 
Суддя-доповідач Фединяк 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
24 травня 2022 року м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський апеляційний суд в складі колегії суддів:
головуючого  Фединяка В.Д. (суддя-доповідач)
суддів:             Василишин Л.В., Максюти І.О.
серкетаря         Возняк В.Д.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 13 січня 2022 року ухвалине у складі судді Махно Н.В. в м. Коломия у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини,
ВСТАНОВИВ:
У листопаді 2021 року ОСОБА_2 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини.
Позовна заява мотивована тим, що вона з ОСОБА_1 деякий час спільно проживали без реєстрації шлюбу, в якому народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає з нею. Відповідач проживає окремо, участі в уриманні та вихованні сина не приймає. Дитині повинен бути забезпечений належний рівень життя, необхідний для його фізіологічного, розумового, духовного морального і соціального розвитку, однак самостійно забезпечити дитині належний рівень життя вона не може, батько дитини є здоровий та працездатний і зобов`язаний приймати участь у вихованні та утриманні сина. Просила стягувати з ОСОБА_1 на її користь аліменти на утримання неповнолітнього сина, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі в розмірі 4000 (чотири тисячі) гривень щомісячно, до повноліття дитини, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Рішенням Коломийського міськрайонного суду від 13 січня 2022 року позов задоволено частково. 
Стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , жителя: АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , жительки: АДРЕСА_2 , аліменти на утримання малолітнього сина: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі у розмірі 1700 (однієї тисячі сімсот) гривень щомісячно, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 22.11.2021 року і проводити стягнення до досягнення дитиною повноліття. 
Стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , жителя: АДРЕСА_1 , у дохід держави: отримувач коштів: ГУК у м. Києві/м.Київ/22030106, Код отримувача (код за ЄДРПОУ) : 37993783, Банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), Рахунок отримувача: UA908999980313111256000026001, Код класифікації доходів бюджету: 22030106 - 908 (дев`ятсот вісім) гривень судового збору. 
В решті позову відмовлено. 
Рішення  суду в  межах суми платежу за один місяць допущено до негайного виконання.
Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій ставить питання про скасування оскаржуваного рішення з ухваленням нового рішення, яким стягувати з нього аліменти на утримання дитини в розмірі 1 309 гривено щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Зазначає, що він перебуває в шлюбі з ОСОБА_4 , яка знаходиться на 17 тижні вагітності, що підтверджується довідкою № 207 від 15 грудня 2021 року. Оскільки незабаром в нього з`явиться ще одна дитина, тому аліменти в розмірі 1700 грн є непід`ємною сумою для нього. Також стверджує, що на його утриманні перебуває мати пенсійного віку, з якою проживає разом.
Відзив на апеляційну скаргу у встановлений апеляційним судом строк не надходив.
Відповідно до ч.3 ст.360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Сторони  у встановленому законом порядку повідомлені про дату, час і місце розгляду справи, проте в судове засідання не з`явились, що відповідно ч.2 ст.372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи у їх відсутності. 
Розгляд справи за відсутності сторін та учасників справи, щодо яких наявні відомості про вручення повістки про явку в суд не є порушенням статті 129 Конституції України та статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод про доступ до правосуддя.
Заслухавши доповідь судді, дослідивши матеріали справи та перевіривши відповідно до ст. 367 ЦПК України наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку про залишення без задоволення апеляційної скарги з таких підстав.
Згідно вимог статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність і допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи. 
Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову ОСОБА_2 суд першої інстанції виходив з того, що величину прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, встановленого законодавством, утримувати неповнолітньої дитини є рівним обов`язком як матері так і батька, неповнолітня дитина проживає з матір`ю, тому суд вважав,  що з відповідача, необхідно стягувати на користь позивача, аліменти на утримання неповнолітнього сина: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі у розмірі 1700 (однієї тисячі сімсот) гривень щомісячно, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подання позову до суду і стягнення проводити до досягнення дитиною повноліття.
Ухвалене судом першої інстанції рішення відповідає вимогам закону та матеріалам справи.
Відповідно до частини першої статті 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.
Підставами апеляційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права. 
У статті 129 Конституції України однією із засад судочинства проголошено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.
Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови реалізації процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та їх гарантій.
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).
Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частина четверта статті 12 ЦПК України).
Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (частина третя статті 13 ЦПК України).
Як вбачається із матеріалів справи та встановлено судом, що згідно копії свідоцтва про народження дитини, сторони по справі є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає з матір`ю (а.с.4).
Між сторонами виник спір з приводу стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини.
Згідно копії свідоцтва про шлюб від 03.04.2021 року, відповідач перебуває у зареєстрованому шлюбі (а.с.24).
Із наданої ОСОБА_1 довідки від 15.12.2021 року вбачається, що дружина ОСОБА_4 на 17 тижні вагітності. (а.с.25)
Із довідки виданої ОСОБА_1 від 13.12.2021 року вбачається, що він не перебуває на обліку в єдиній інформаційно-аналітичній системі центрального органу виконавчої влади , що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції як безробітній станом на 13.12.2021 року. (а.с.27).
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України N 789-XII від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Згідно  ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. 
Відповідно ч.ч.1,2 ст.181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. 
За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. 
За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (ч. 3 ст. 181 СК України).
Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.
Відповідно до положень ст. 183 СК України розмір аліментів визначається у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини.
Крім того, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення (ч. 1 ст. 184 СК України).
При цьому підстави визначення розміру аліментів у частках до заробітку (доходу) або у твердій сумі визначаються з урахуванням як положень ст. 182 СК України, так і положень ст. ст. 183, 184 СК України.
Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу.
Згідно Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» від 15.12. 2020 року установлений прожитковий мінімум на одну особу на 2021 рік в розрахунку на місяць для дітей віком до 6 років: з 1 січня - 1921 гривні, з 1 липня - 2013 гривень, з 1 грудня - 2100 гривень.
При визначенні розміру аліментів суд першої інстанції, відповідно до ст. 182 СК України вірно врахував матеріальний стан відповідача та прийшов правильного висновку, що останній є молодою, працездатною особою і спроможний сплачувати аліменти на утримання сина ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , в твердій грошовій сумі, оскільки має нерегулярний дохід.
Разом з тим, при визначенні розміру аліментів на утримання неповнолітнього сина у твердій грошовій сумі в розмірі по 1 700 грн щомісячно, суд першої інстанції, відповідно до ст. 182 СК України у повній мірі врахував матеріальний стан відповідача, періодичність отримання ним доходів та обов`язок обох батьків на утримання неповнолітньої дитини.
Той факт, що відповідач офіційно не працевлаштований, не звільняє його від обов`язку забезпечувати належне утримання неповнолітнього сина та сплачувати аліменти на його утримання.
Таким чином, стягнення 1 700 грн щомісячно на утримання сина ОСОБА_3 відповідає вимогам СК України.
Суд відхиляє доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 щодо неможливості сплати аліментів у визначеному судом розмірі, у зв`язку з перебуванням на його утриманні його матері, оскільки останнім не надано доказів необхідності її матеріального утримання та доказів щодо понесених ним матеріальних витрат на таке утримання, яке призвело до значного погіршення його майнового стану.
З огляду на вищевикладене доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та не дають підстав для висновку про неправильне застосування норм матеріального права та порушення судом норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.
Інші доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції стосовно установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який їх обґрунтовано спростував.
Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі "Проніна проти України", N 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). 
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
За змістом статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскаржуване рішення відповідає вимогам закону, ґрунтується на засадах верховенства права, принципах справедливості, добросовісності та розумності, підстави для його скасування відсутні.
Частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України передбачено, що якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Оскільки апеляційний суд не змінює судове рішення та не ухвалює нове, то в такому разі розподіл судових витрат не проводиться.
Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, зазначених у цій же нормі ЦПК України.
За правилом пункту 2 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
У відповідності до пункту 3 частини шостої статті 19 ЦПК України малозначними справами є справи про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, якщо такі вимоги не пов`язані із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства).
Частиною четвертою статті 274 ЦПК України передбачено, що в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: 1) що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів та поділ майна подружжя; 2) щодо спадкування; 3) щодо приватизації державного житлового фонду; 4) щодо визнання необґрунтованими активів та їх витребування відповідно до глави 12 цього розділу; 5) в яких ціна позову перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 6) інші вимоги, об`єднані з вимогами у спорах, вказаних у пунктах 1-5 цієї частини.
Малозначна справа є такою в силу своїх властивостей, тому незалежно від того, визнав її такою суд першої інстанції, враховуючи, що частина шоста статті 19 ЦПК України розміщена у Загальних положеннях цього Кодексу, колегія суддів вважає за можливе визнати цю справу малозначною.
Отже зазначена справа є малозначною в силу вимог закону, тому в касаційному порядку оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч.3 ст.389 ЦПК України.
Керуючись ст. 374, 375, 382-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ: 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення. Рішення Коломийського  міськрайонного суду від 13 січня 2022 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її підписання і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.
Повний текст постанови складено 24 травня 2022 року.

Судді:                                                        В.Д.Фединяк
                                                       Л.В.Василишин
       І.О.Максюта