ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 липня 2022 року	Львів	Справа № 300/859/21 пров. № А/857/4664/22	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії: 
головуючого судді:                               Гуляка В.В. 
суддів:                                                    Ільчишин Н.В., Коваля Р.Й. 
розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, 
на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 17 січня 2022 року (суддя – Шумей М.В., час ухвалення - не зазначено, місце ухвалення – м.Івано-Франківськ, дата складання повного тексту – 17.01.2022 р.), 
в адміністративній справі №300/859/21 за позовом Приватного підприємства «Будремтехсервіс» до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, 
про скасування рішення, 

                                                            встановив: 

У березні 2021 року позивач ПП «Будремтехсервіс» звернувся в суд із адміністративним позовом до відповідача Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (далі – ГУ ПФУ в Івано-Франківській області), в якому просив скасувати рішення про застосування фінансових санкцій №57/09-16 від 11.01.2021 року та стягнути з відповідача на кориться позивача сплачений судовий збір. 
Відповідач позовних вимог не визнав, вважаючи їх безпідставними та необґрунтованими і такими, що не підлягають до задоволення, в суді першої інстанції подав відзив на позовну заяву. Просив у задоволенні позовних відмовити в повному обсязі. 
Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 17 січня 2022 року адміністративний позов задоволено повністю. Скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про застосування штрафної санкції №57/09-16 від 11.01.2021. Стягнуто на користь ПП «Будремтехсервіс» за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ПФУ в Івано-Франківській області сплачений судовий збір в розмірі 2270 гривень. 
З цим рішенням суду першої інстанції від 17 січня 2022 року не погодився відповідач ГУ ПФУ в Івано-Франківській області та оскаржив його в апеляційному порядку. Апелянт вважає, що суд першої інстанції прийняв рішення з неправильним застосуванням норм матеріального права та невідповідністю висновків суду обставинам справи, а тому вважає рішення суду незаконним та необґрунтованим і таким, що підлягає скасуванню з підстав, наведених в апеляційній скарзі. 
В обґрунтування апеляційних вимог апелянт (відповідач) зазначає, що рішення про застосування фінансових санкцій ГУ ПФУ в Івано-Франківській області прийнято правомірно, оскільки вимогами №Ю1178 від 07.10.2004 та №Ю1805 від 05.01.2005 опрацьовано борг за березень, липень, серпень та листопад 2004 року, а не за період квітень-червень цього ж року. 
За результатами апеляційного розгляду апелянт просить скасувати оскаржене рішення суду від 17 січня 2022 року та прийняти нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю. 

Суд апеляційної інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи та докази по справі, обговоривши доводи, межі та вимоги апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, з врахуванням наступного. 

Судом апеляційної інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що у зв`язку з ліквідацією ПП «Будремтехсервіс» Головним управлінням ПФУ в Івано-Франківській області в період з 21.12.2020 по 24.12.2020 року проведено позапланову перевірку дотримання позивачем вимог законодавства у сфері загальнообов`язкового державного пенсійного страхування. 
За результатами здійснення зазначеного заходу державного нагляду (контролю) було складено Акт №265/ІВ/2 від 24.12.2020 року (а.с. 6-13). 
13.01.2021 представником ПП «Будремтехсервіс» подано заперечення до Акта №265/ІВ/2 від 24.12.2020 року, в якому надано пояснення та висловлено незгоду із встановленими актом перевірки обставинами (а.с. 14). 
Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про застосування фінансових санкцій за донарахування органом Пенсійного фонду України або страхувальником сум своєчасно не обчислених та не сплачених страхових внесків №57/09-16 від 11.01.2021, на підставі п.2 ч.9 ст.106 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», застосовано до Приватного підприємства «Будремтехсервіс» штрафні санкції в сумі 19825,44 грн. за період з 01.01.2004 по 30.11.2020 (а.с. 17). 
Рішення відповідача від 11.01.2021 №57/09-16 було оскаржене ПП «Будремтехсервіс» в адміністративному порядку. 
За результатами розгляду скарги щодо застосування фінансових санкцій за донарахування сум своєчасно не обчислених та не сплачених страхових внесків, рішенням Пенсійного фонду України від 15.02.2021 №2800-0601-8/6574, скаргу позивача залишено без задоволення, а рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області №57/09-16 від 11.01.2021 залишено без змін (а.с. 22-23). 
Позивач, вважаючи рішення комісії ГУ ПФУ в Івано-Франківській області №57/09-16 від 11.01.2021 про застосування фінансових санкцій протиправним, звернувся із цим позовом до адміністративного суду. 

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що ГУ ПФУ в Івано-Франківській області має право здійснювати контрольні функції щодо правильності нарахування, своєчасності та сплати страхових внесків і застосовувати фінансові санкції згідно із законодавством, що діяло на момент виникнення такої заборгованості, або застосовувати штрафні санкції також і після цієї дати, однак недоїмки по сплаті внесків на загальнообов`язкове пенсійне страхування за періоди квітень-червень 2004 року повинні були відображені у вимогах від 07.10.2004 та від 05.01.2005, заборгованість по сплаті яких була погашена, а доказів про те, що у зазначених вимогах не включений період за квітень-червень 2004 року відповідачем не надано. 
Суд апеляційної інстанції погоджується із такими висновками суду першої інстанції, з врахуванням наступного. 
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом визначені Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року №1058-IV (в редакції чинній на час виникнення спірних відносин, далі - Закон №1058). 
Відповідно до п.1 ч.1 ст.14 Закону №1058, страхувальниками є роботодавці, зокрема, підприємства, установи і організації, створені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, об`єднання громадян, профспілки, політичні партії (у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ, організацій, об`єднань громадян, профспілок, політичних партій, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами), які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, або за договорами цивільно-правового характеру, - для осіб, зазначених у пунктах 1, 10, 15 статті 11 цього Закону. 
Згідно з п.6 ч.2 ст.17 Закону №1058, страхувальник зобов`язаний нараховувати, обчислювати і сплачувати в установлені строки і в повному обсязі страхові внески. 
Абзацом 1 ч.1 ст.20 Закону №1058 визначено, що страхові внески обчислюються виключно в грошовій формі, у тому числі з виплат (доходу), що здійснюються в натуральній формі. 
Статтею 20 Закону №1058 визначено, що сплата страхових внесків здійснюється виключно в грошовій формі шляхом внесення відповідних сум страхових внесків до солідарної системи на банківські рахунки виконавчих органів Пенсійного фонду, а сум страхових внесків до накопичувальної системи пенсійного страхування - на банківський рахунок Накопичувального фонду або на банківський рахунок обраного застрахованою особою недержавного пенсійного фонду. 
Страхові внески сплачуються страхувальниками шляхом перерахування безготівкових сум з їх банківських рахунків (ч.5 ст.20 Закону №1058). 
Страхувальники зобов`язані сплачувати страхові внески, нараховані за відповідний базовий період, не пізніше ніж через 20 календарних днів із дня закінчення цього періоду (ч.6 ст.20 Закону №1058). 
Відповідно до ч.1 ст.106 Закону №1058, у разі виявлення своєчасно не сплачених сум страхових внесків страхувальники зобов`язані самостійно обчислити ці внески і сплатити їх з нарахуванням пені в порядку і розмірах, визначених цією статтею. 
Суми страхових внесків, своєчасно не нараховані та/або не сплачені страхувальниками у строки, визначені статтею 20 цього Закону, в тому числі обчислені територіальними органами Пенсійного фонду у випадках, передбачених частиною третьою статті 20 цього Закону, вважаються простроченою заборгованістю із сплати страхових внесків (далі - недоїмка) і стягуються з нарахуванням пені та застосуванням фінансових санкцій (ч.2 ст.106 Закону №1058). 
Пунктом 2 ч.9 ст.106 Закону №1058 визначено, що за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) страхувальниками страхових внесків, у тому числі донарахованих страхувальниками або територіальними органами ПФУ, накладається штраф у розмірі 10 відсотків своєчасно не сплачених сум. 
Одночасно на суми своєчасно не сплачених (не перерахованих) страхових внесків і фінансових санкцій нараховується пеня в розмірі 0,1 відсотка зазначених сум коштів, розрахована за кожний день прострочення платежу. 
У той же час, згідно з абзацом п`ятим пункту 7 Прикінцевих та перехідних положень Закону №2464-VI, стягнення заборгованості зі сплати страхових внесків за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування та сум штрафних санкцій, нарахованих та/або не сплачених у період до 1 січня 2011 року, в тому числі страхових внесків, строк сплати яких на 1 січня 2011 року не настав, здійснюється фондами загальнообов`язкового державного соціального страхування відповідно до законодавства, що діяло на момент виникнення такої заборгованості або застосування штрафних санкцій. Погашення заборгованості з використанням коштів, що надходять у рахунок сплати єдиного внеску, забороняється. 
Отже, вірним є висновок суду попередньої інстанції про те, що після набрання чинності Закону №2464-VI, збережено повноваження щодо застосування фінансових санкцій та нарахування пені за несплату заборгованості по страхових внесках, яка виникла до 1 січня 2011 року, що узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 19.09.2020 року в справі №805/1452/16-а. 
Відповідно до п.1 Інструкції про порядок обчислення і сплати страхувальниками та застрахованими особами внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування - органи Пенсійного фонду надсилають страхувальникам вимогу про сплату недоїмки, зокрема якщо страхувальник має на кінець звітного періоду недоїмку зі сплати страхових внесків. 
Як підтверджується матеріалами справи та не заперечується відповідачем, Управлінням пенсійного фонду в м. Івано-Франківську здійснено донарахування внесків на загальнообов`язкове пенсійне страхування за 2004 рік, що підтверджується вимогою Управління ПФУ в м. Івано-Франківську №Ю1178 від 07.10.2004 на суму 1660,29 грн. та вимогою Управління ПФУ в м. Івано-Франківську №Ю1805 від 05.01.2005 на суму 153,46 грн.. 
Таким чином, у даному випадку, вимога №Ю1178 сформована станом на 07.10.2004, а вимога №Ю1805 сформована станом на 05.01.2005, отже суд першої інстанції дійшов правильного висновку, про те, що недоїмки по сплаті внесків на загальнообов`язкове пенсійне страхування за попередні періоди (в т. ч. і квітень-червень 2004 року) повинні були відображені у вищеописаних вимогах. 
Колегія суддів звертає увагу на обставину, що доказів про те, що у зазначених вимогах не включений період за квітень-червень 2004 року відповідачем до суду не подано. 
Крім того, як правильно зазначив суд першої інстанції, заборгованість по сплаті недоїмки за вищевказаний період була погашена позивачем, що підтверджується платіжним дорученням №90 від 19.10.2004 на суму 1660,29 грн. та №1 від 05.01.2005 на суму 153,46 грн (а.с. 18, 19). 
Відповідно до ч.1 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. 
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (ч.2 ст.77 КАС України). 
Статтею 316 КАС України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
З урахуванням наведених вище норм законодавства та фактичних обставин справи, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що судом першої інстанції всебічно з`ясовано обставини справи, рішення суду першої інстанції винесено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому немає підстав для його скасування. 
Суд апеляційної інстанції також зазначає, що відповідно до п.2 ч.5 ст.328 КАС України, не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження). 
Проаналізувавши характер спірних правовідносин, предмет доказування, склад учасників справи, та враховуючи, що дану адміністративну справу було розглянуто судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження, суд апеляційної інстанції зазначає, що дана адміністративна справа є справою незначної складності, а тому рішення суду апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України. 
Керуючись ст.ст. 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд – 

                                                           постановив: 

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області – залишити без задоволення. 
Рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 17 січня 2022 року в адміністративній справі №300/859/21 за позовом Приватного підприємства «Будремтехсервіс» до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про скасування рішення – залишити без змін. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 

Головуючий суддя	 	В. В. Гуляк 	
судді	 	Н. В. Ільчишин 	
 	 	Р. Й. Коваль