Ухвала
 
24 травня 2022 року
м. Київ
 
справа № 554/7134/20
провадження № 61-4473ск22
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: 
Стрільчука В. А. (суддя-доповідач), Ігнатенка В. М., Карпенко С. О.,
 
розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 та його представника - адвоката Яковенко Світлани Іванівни на рішення Октябрського районного суду міста Полтави від 06 січня 2022 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 04 травня 2022 року в справі за позовом ОСОБА_1 до Полтавської обласної прокуратури, Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого в місті Полтаві, третя особа - Державна казначейська служба України, про відшкодування моральної шкоди,
 
ВСТАНОВИВ:
 
У серпні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з указаним позовом, в якому просив стягнути з Державного бюджету України шляхом списання з відповідного рахунку Державної казначейської служби України, спеціально визначеного для відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок незаконних дій органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, на свою корись 10 000 грн на відшкодування моральної шкоди.
 
Позов ОСОБА_1 мотивовано тим, що у квітні 2020 року він звернувся до прокуратури Полтавської області із заявою про вчинення кримінального правопорушення окремими службовими особами Кобеляцького районного відділу управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області, що полягало в підробці протоколів допиту свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в межах досудового розслідування у кримінальній справі № 04580007. 15 квітня 2020 року він звернувся до Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого в місті Полтаві, із заявою про вчинення кримінального правопорушення старшим дільничним інспектором поліції Кобеляцького районного відділу управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області ОСОБА_4 , передбаченого частиною першою статті 366 Кримінального кодексу України. У зв`язку з бездіяльністю прокуратури Полтавської області і Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого в місті Полтаві, він подав скарги. Ухвали слідчого судді Октябрського районного суду міста Полтави від 08 травня 2020 року у справі № 554/3736/20 та від 04 червня 2020 року у справі № 554/4418/20 свідчать про протиправну бездіяльність посадових осіб відповідачів. Протиправною бездіяльністю посадових осіб органів досудового розслідування щодо невнесення відомостей в Єдиний державний реєстр досудових розслідувань за його заявами йому завдано моральних страждань. Вказані обставини унеможливлюють встановлення непричетності до інкримінованих йому злочинів, що викликає в нього дискомфорт та почуття несправедливості як громадянина України, він змушений в судовому порядку захищати свої конституційні права, що забирає в нього багато часу, завдає шкоди здоров`ю, порушує життєві ритми і зв`язки, для поновлення яких йому потрібен додатковий час.
 
Рішенням Октябрського районного суду міста Полтави від 06 січня 2022 року в задоволенні позову відмовлено.
 
Постановою Полтавського апеляційного суду від 04 травня 2022 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а рішення Октябрського районного суду міста Полтави від 06 січня 2022 року - без змін.
 
16 травня 2022 року  ОСОБА_1 та його представник - адвокат Яковенко С. І. подали засобами поштового зв`язку до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Октябрського районного суду міста Полтави від 06 січня 2022 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 04 травня 2022 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просять скасувати оскаржувані судові рішення і ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов.
 
Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки скарга подана на судові рішення, що не підлягають касаційному оскарженню.
 
Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) не підлягають касаційному оскарженню: судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.
 
Відповідно до частини дев`ятої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення.
 
Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» передбачено, що у 2022 році прожитковий мінімум на одну працездатну особу в розрахунку на місяць установлено в розмірі з 01 січня 2022 року (на час подання касаційної скарги) -  2 481 грн.
 
Ціна позову в цій справі становить 10 000 грн, що станом на 01 січня 2022 року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2 481 грн х 100 = 248 100 грн). Тобто справа № 554/7134/20 є малозначною в силу вимог закону.
 
Касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять посилань на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судові рішення у малозначних справах підлягають касаційному оскарженню.
 
Посилання заявника на неврахування судами правових висновків, викладених в постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 березня 2019 року у справі № 920/715/17, про те, що статті 1173, 1174 Цивільного кодексу України є спеціальними і передбачають певні особливості, характерні для розгляду справ про деліктну відповідальність органів державної влади та посадових осіб, які відмінні від загальних правил деліктної відповідальності. Необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є наявність трьох умов: неправомірні дії цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою, і довести наявність цих умов має позивач, який звернувся з позовом про стягнення шкоди на підставі статті 1173 Цивільного кодексу України, не заслуговує на увагу, оскільки висновки судів попередніх інстанцій не суперечать наведеним правовим висновкам, так як в цій справі встановлено, що позивач не довів належними, допустимими, достовірними і достатніми доказами існування одночасно вищезгаданих трьох умов, які є необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді відшкодування моральної шкоди. Крім цього, як обґрунтовано вказали суди, наявність певних недоліків у процесуальній діяльності посадових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або судусама по собі не може свідчити про незаконність їх діяльності як такої.
 
Учасники судового процесу повинні розуміти, що визначені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України випадки є винятком із загального правила, і необхідність відкриття касаційного провадження у справі на підставі будь-якого з них потребує належних, фундаментальних обґрунтувань як від заінтересованих осіб, так і від суду, оскільки в іншому випадку принцип «правової визначеності» буде порушено.
 
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 27 жовтня 2020 року у справі № 127/18513/18 (провадження № 14-145цс20) вказала, що касаційний перегляд вважається екстраординарним з огляду на специфіку повноважень суду касаційної інстанції з точки зору обмеження виключно питаннями права та більшим ступенем формальності процедур. У ЦПК України визначено баланс між такими гарантіями права на справедливий судовий розгляд, як право на розгляд справи судом, встановленим законом (пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод), та принципом остаточності судових рішень res judicata, фактично закріплено перехід до моделі обмеженої касації, що реалізується за допомогою введення процесуальних фільтрів з метою підвищення ефективності касаційного провадження.
 
Переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд виконує функцію «суду права», що розглядає спори, які мають найважливіше (принципове) значення для суспільства та держави, та не є «судом фактів».
 
Правила, запроваджені законодавцем щодо обмеження права на касаційне оскарження, відповідають Конституції України, за статтею 129 якої основними засадами судочинства є, серед інших, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
 
Верховним Судом досліджено та взято до уваги: ціну позову, предмет позову, складність справи, а також значення справи для сторін і суспільства й не встановлено випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.
 
Згідно з пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
 
Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цих Рекомендацій скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.
 
Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).
 
Європейський суд з прав людини вказує, що було б важко погодитися з тим, що Верховний Суд у ситуації, коли відповідне національне законодавство дозволило йому відфільтрувати справи, що надходять до нього, має бути пов`язаним з помилками нижчих судів при визначенні питання щодо надання комусь доступу до нього. В іншому випадку це може серйозно заважати роботі Верховного Суду і зробить неможливим виконання Верховним Судом своєї специфічної ролі. У прецедентній практиці Суду вже було підтверджено, що повноваження вищого суду щодо визначення своєї юрисдикції не можуть бути обмежені таким чином (рішення у справі ZUBAC v. CROATIA (Зубац проти Хорватії) від 05 квітня 2018 року).
 
Зазначення судом апеляційної інстанції в постанові про можливість її оскарження до суду касаційної інстанції не змінює характер та предмет позову в цій справі та не спростовує наявність у Верховного Суду повноважень на відмову у відкритті касаційного провадження.
 
Оскільки оскаржувані заявником судові рішення ухвалено у малозначній справі і вони не підлягають касаційному оскарженню, то у відкритті касаційного провадження у справі необхідно відмовити.
 
У зв`язку з відмовою у відкритті касаційного провадження у справі не підлягають окремому розгляду заяви ОСОБА_1 про звільнення його від сплати судового збору та про проведення судового засідання в режимі відеоконференції.
 
Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 2 частини шостої статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду
 
УХВАЛИВ:
 
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 та його представника - адвоката Яковенко Світлани Іванівни на рішення Октябрського районного суду міста Полтави від 06 січня 2022 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 04 травня 2022 року в справі за позовом ОСОБА_1 до Полтавської обласної прокуратури, Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого в місті Полтаві, третя особа - Державна казначейська служба України, про відшкодування моральної шкоди.
 
Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику.
 
Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:	В. А. Стрільчук	
 	 	
 	В. М. Ігнатенко	
 	 	
 	С. О. Карпенко