Номер провадження: 22-ц/813/738/22 
Справа № 2-202/11
Головуючий у першій інстанції Драніков С. М.
Доповідач Дришлюк А. І.
Категорія: 19

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.07.2022 року                                                                 м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді Дришлюка А.І., суддів Драгомерецького М.М., Громіка Р.Д.,
розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін у м. Одесі справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 – адвоката Долгова Володимира Михайловича на ухвалу Біляївського районного суду Одеської області від 19 травня 2021 року про відмову у прийнятті заяви про зміну підстав позову у справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного Акціонерного Товариства «Райффайзен Банк Аваль», третя особа: державний нотаріус Біляївської нотаріальної контори Одеської області Зезик Вячеслав Андрійович про визнання кредитного та іпотечного договорів недійсними та стягнення моральної шкоди та за зустрічним позовом Публічного Акціонерного Товариства «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки, -

ВСТАНОВИВ:

12 листопада 2010 року ОСОБА_1 звернулася до Біляївського районного суду Одеської області із позовною заявою, в якій просила суд визнати недійсним кредитний договір № 010/2-0-1/08-089 від 07.03.2008 року укладений між ОСОБА_1 та ПАТ «Райфайзен Банк Аваль», визнати недійсним договір іпотеки від 19.03.2010 року, укладений між ОСОБА_1 та ПАТ «Райфайзен Банк Аваль», зобов`язати відповідача представити банківські розрахунки сплачених коштів та відсотків за кредитом, банківські розрахунки заборгованості та відсотків за кредитом, всі сплачені платежі за кредитом та отримані комісії та зобов`язати відповідача прийняти від позивача грошову суму боргу за кредитним договором в розмірі 249 990, 68 доларів США, з розстрочкою платежів протягом 96 місяців рівними частинами. Крім того, позивач, також, просила в порядку забезпечення позовних вимог на період розгляду справи заборонити відповідачу здійснювати нарахування будь-яких платежів та санкції по спірному кредитному договору (т. 1, а.с. 1-19). 
Ухвалою Біляївського районного суду Одеської області від 15.11.2010 заяву позивача було задоволено та в якості забезпечення позову заборонено відповідачу здійснення нарахування будь-яких платежів та санкцій по кредитному договору від 07.03.2008, а також висування претензій на іпотечне майно (т. 1, а.с. 70).
Ухвалою Біляївського районного суду Одеської області від 07.06.2013 року було задоволено заяву ОСОБА_1 про заміну сторони у виконавчому провадженні та замінено ПАТ «Райфайзен Банк Аваль» в особі Біляївського відділення Одеської обласної дирекції на ПАТ «Райфайзен Банк Аваль» в особі Одеської обласної дирекції АТ «Райфайзен Банк Аваль» у виконавчому провадженні, відкритому на підставі ухвали Біляївського районного суду Одеської області від 15.11.2010 (т. 1, а.с. 312-313).
Вказане ухвалу було скасовано ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 25.12.2013 та вирішено передати питання стосовно заявленого клопотання на новий розгляд до суду першої інстанції (т. 2, а.с. 15-17).
Рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 10.09.2014 року вирішено позовні вимоги задовольнити частково, кредитний договір № 010/2-0-1/08-089 від 07 березня 2008 , укладений між ОСОБА_1 та Публічним акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль» - визнати недійсним. Договір іпотеки від 19.03.2010 р., укладений між ОСОБА_1 та Публічним акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль», посвідчений 19 березня 2008 року, ОСОБА_2 , державним нотаріусом Біляївської державної нотаріальної контори Одеської області, та зареєстрованим в реєстрі за № 2-1368 «19» березня 2008 року - визнати недійсним. Застосувати правила реституції та зобов`язати сторони повернути в натурі все, що вони одержали на виконання кредитного договору № 010/2-0-1/08-089 від 07 березня 2008р, а саме: публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» повертає ОСОБА_1 суму сплачених коштів у розмірі 162 000 (сто шістдесят дві тисячі) доларів США; ОСОБА_1 повертає Публічному акціонерному товариству «Райффайзен Банк Аваль» залишок боргу, згідно кредитного договору, у розмірі еквівалентному 249 990, 68 доларів США, що складає 1 267 452 грн 75 коп. ( один мільйон двісті шістдесят сім тисяч чотириста п`ятдесят дві гривні сімдесят п`ять копійок ) станом на 07 березня 2008 року, за курсом 5,07 грн., за 1 долар США. Також суд вирішив стягнути з Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» на користь держави 3654 грн судових витрат. В решті позовних вимог суд вирішив відмовити (т. 2, а.с. 154-162).
30.09.2014 року представник «Райфайзен Банк Аваль» - Головін М.В. звернувся до суду із апеляційною скаргою на вищезазначене рішення, в якій просив суд його скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 26.02.2015 року апеляційну скаргу було відхилено, рішення залишено без змін (т. 2, а.с. 227-236).
05.03.2015 року ОСОБА_1 звернулася до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ з касаційною скаргою на рішення Біляївського районного суду Одеської області від 10.09.2014 року та постанову Апеляційного суду Одеської області від 26.02.2015 року, в якій просила вищезазначені процесуальні документи скасувати, справу направити а новий розгляд до Біляївського районного суду Одеської області. Ухвалою від 17 червня 2015 року касаційну каргу ОСОБА_1 вирішено задовольнити, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції (т. 3, а.с. 124-126).
03.09.2015 року на адресу Біляївського районного суду Одеської області надійшла зустрічна позовна заява від представника АТ «Райфайзен Банк Аваль», в якій просив суд стягнути на свою користь в рахунок виконання основного зобов`язання щодо оплати заборгованості за кредитним договором від 07.03.2008 року у розмірі 353 421,39 доларів США та 2 142 759,35 гривень – нежиле приміщення – комплекс будівель під № 2-А, який складається з будівлі офісу, будівлі виставочного салону, будівлі побутових приміщень, загальною площею 1139,50 кв. м., що знаходяться в с. Котовка, Біляївського району Одеської області та належить ОСОБА_1 на праві власності. Встановити спосіб реалізації предмета іпотеки – шляхом проведення прилюдних торгів в рамках виконавчого провадження (т. 3, а.с. 196-252).
Ухвалою Біляївського районного суду Одеської області від 12.05.2017 року було відмовлено представнику ОСОБА_1 в задоволенні клопотання стосовно зупинення провадження по цивільній справі (т. 7, а.с 248-249).
Не погоджуючись із вказаною ухвалою, ОСОБА_1 звернулася до суду із апеляційною скаргою, в якій просила відповідну ухвалу скасувати та постановити нову, якою заявлене клопотання про зупинення задовольнити (т. 7, а.с. 252-260). Ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 01.06.2017 року ОСОБА_1 було відмовлено у відкритті апеляційного провадження, оскільки ухвала не підлягає оскарженню (т. 8, ас. 3-4).
Ухвалою Біляївського районного суду Одеської області від 06.11.2017 року було залучено до участі у справі державного нотаріуса Біляївської державної нотаріальної контори Одеської області Зезика В.А в якості третьої особи (т. 8, а.с. 68-69).
23 березня 2018 року постановлено ухвалу, якою провадження по справі було зупинено до проведення судової почеркознавчої експертизи та повернення тимчасово вилучених доказів до матеріалів цивільної справи (т. 8, а.с. 145-146).
Не погоджуючись із вказаною ухвалою суду першої інстанції, представник ПАТ «Райфайзен Банк Аваль» в особі Одеської обласної дирекції АТ «Райфайзен Банк Аваль» - Приходько В.М. звернувся до суду із апеляційною скаргою на ухвалу про зупинення провадження від 23.03.2018 року та постановою Апеляційного суду Одеської області від 25.09.2018 року вищезазначену ухвалу було скасовано, справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду (т. 8, а.с. 209-210).
26.05.2020 року ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_1 направив на адресу суду заяву про зміну підстав позову, що викликало внесенням змін до Цивільного процесуального кодексу України у редакції ЗУ від 03.10.2017 року № 2147-VIII та необхідно для захисту прав споживача банківських послуг у зв`язку зі зміною фактичних обставин справи. Проте ухвалою Біляївського районного суду Одеської області від 19.05.2021 року в прийнятті відповідної заяви вирішено відмовити, оскільки вказана заява не відповідає вимогам ст. 49 ЦПК України (т. 9, а.с. 170-171).
03.06.2021 року на адресу Одеського апеляційного суду надійшла апеляційна скарга ОСОБА_3  в інтересах  ОСОБА_1  на вказану  ухвалу про відмову в прийнятті заяви про зміну підстав позову. Апелянт вважає, що станом на 21.05.2020 року матеріали справи не містили ухвали про закриття підготовчого провадження та переходу до судового розгляду справи по суті, а тому, на думку апелянта,  ОСОБА_1  мала можливість подати відповідну заяву про зміну підстав позову. Апелянт наголошує, що відповідно до перехідних положень ЦПК України справи, у яких провадження відкрито до набрання чинності нової редакції, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією. Посилаючись на ч. 3 ст. 49 ЦПК України апелянт зазначає, що до закінчення підготовчого засідання позивач має право змінити предмет позову шляхом подання письмової заяви (т. 9, а.с. 180-190).
Ухвалою Одеського апеляційного суду від 05.07.2021 року апеляційну скаргу було повернено апелянту, оскільки ухвала Біляївського районного суду Одеської області від 19.05.2021 року не підлягає оскарженню окремо від рішення суду першої інстанції (т. 9, а.с. 195).
Не погоджуючись із вказаною ухвалою Одеського апеляційного суду про повернення апеляційної скарги, ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_1 подав касаційну скаргу на вказану постанову, в якій просив суд оскаржувану ухвалу скасувати, справу № 2-202/11 передати до Одеського апеляційного суду для продовження розгляду. В обґрунтування касаційної скарги зазначав, що суд апеляційної інстанції, відмовляючи в прийняті відповідної апеляційної скарги, керувався виключно формальними підставами для повернення відповідної апеляційної скарги, оскільки зі змісту оскаржуваної ухвали чітко вбачається, що наслідком відмови у прийнятті є саме повернення заяви, а тому ухвала підлягає оскарженню окремо від рішення суду (т. 11, а.с. 1-13).
Постановою Верховного Суду України від 17.11.2021 року касаційну скаргу ОСОБА_1 вирішено задовольнити, ухвалу Одеського апеляційного суду від 05.07.2021 року скасувати, справу направити до суду апеляційної інстанції для вирішення питання про відкриття апеляційного провадження (т. 11. а.с 39-42).
Ухвалою Одеського апеляційного суду від 16 грудня 2021 року провадження в справі відкрито в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи відповідно до ч. 2 ст. 369 ЦПК України (апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6 (повернення заяви позивачеві (заявникові), 9, 10, 14, 19, 37-40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи).
Відзив на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надходив.
З врахуванням недостатньої кількості суддів в Одеському апеляційному суді (з 2013 року кількість суддів в цивільній палаті зменшилася з 48 до 14, які фактично здійснюють судочинство), щодо яких здійснюється автоматизований розподіл справ (без урахування суддів, які хворіють, перебувають у відрядженні, знаходяться у відпустці), що створює надмірне навантаження та виключає можливість розгляду справи в строки, передбачені національним законодавством, судом апеляційної інстанції було здійснено розгляд справи з врахуванням поточного навантаження, яке обумовило затягування розгляду справи по незалежним від суду причинам.
Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Дослідивши матеріали цивільної справи, доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Приймаючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції виходив з того, що справа знаходиться на стадії розгляду справи по суті, а тому оскільки заява не відповідає вимогам ст. 49 ЦПК України, суд першої інстанції вирішив відмовити у її прийнятті.
Апеляційний суд, залишаючи без задоволення апеляційну скаргу, вважає за потрібне зазначити наступне. 
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Як було вище зазначено в рамках даної справи рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 10.09.2014 року вирішено позовні вимоги задовольнити частково, (т. 2, а.с. 154-162).
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 червня 2015 року вказане рішення скасовано, справа направлена на новий розгляд до суду першої інстанції (т. 3, а.с. 124-126).
15.12.2017 набула чинності нова редакція Цивільного процесуального кодексу України.
Відповідно до п. 9 розділу ХІІІ ЦПК України справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
Відповідно до ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Тобто, процесуальні дії вчиняються судом відповідно до закону, чинного на момент вчинення такої дії. 
Відповідно до ч. 3 ст. 49 ЦПК України до закінчення підготовчого засідання позивач має право змінити предмет або підстави позову шляхом подання письмової заяви. У справі, що розглядається за правилами спрощеного позовного провадження, зміна предмета або підстав позову допускається не пізніше ніж за п`ять днів до початку першого судового засідання у справі.
За ч. 4 вказаної статті у разі направлення справи на новий розгляд до суду першої інстанції зміна предмета, підстав позову не допускаються, крім випадків, визначених цією статтею.
Зміна предмета або підстав позову при новому розгляді справи допускається в строки, встановлені частиною третьою цієї статті, лише у випадку, якщо це необхідно для захисту прав позивача у зв`язку із зміною фактичних обставин справи, що сталася після закінчення підготовчого засідання, або, якщо справа розглядалася за правилами спрощеного позовного провадження, - після початку першого судового засідання при первісному розгляді справи.
Диспозиція ч. 4 ст. 49 ЦПК України визначає, що за загальним правилом предмет та підстави позову не можуть бути змінені у разі направлення справи на новий розгляд до суду першої інстанції.
Разом з тим абзац 2 положення ч. 4 ст. 49 ЦПК України визначає винятки з правила, передбаченого абзацом першим. Зокрема, підстави або предмет можуть бути змінені при новому розгляді за умови, якщо це необхідно для захисту прав позивача у зв`язку із зміною фактичних обставин справи, що сталася після закінчення підготовчого засідання при первісному розгляді справи. Тобто, позивач має довести, що дійсно відбулась зміна фактичних обставин справи, в зв`язку з чим виникла необхідність змінити підстави позову.
За обставинами даної справи ОСОБА_1 , звертаючись до суду з заявою про зміну підстав позову не навела відповідних пояснень, які б підтверджували зміну фактичних обставин справи, що відбулась після закінчення підготовчого засідання при первісному розгляді справи та обмежилась лише посиланням на зміну редакції Цивільного процесуального кодексу та положення діючого процесуального законодавства, що само по собі не є зміною фактичних обставин конкретної справи.
Крім того, як вбачається з матеріалів справи, після повернення справи на новий розгляд до суду першої інстанції позивачка ОСОБА_1 подавала до суду позовну заяву, змінену в порядку ст. 31 ЦПК України (в попередній редакції), зокрема частково змінені підстави позову відповідно до ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.06.2015 (т. 3, а.с. 140-156).
Враховуючи наведене, оскільки справа знаходиться на стадії нового розгляду справи, після скасування рішення судом касаційної інстанції, а ОСОБА_1 , звертаючись до суду з заявою про зміну підстав позову не навела відповідних пояснень, які б підтверджували зміну фактичних обставин справи, що відбулась після закінчення підготовчого засідання при первісному розгляді справи, так само апелянт не навела таких обставин в своїй апеляційній скарзі, апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Відповідно до ч. 1 ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Відповідно до ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмету доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Відповідно до ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
При цьому, апеляційний суд зауважує, що справа розглядалась у відкритому судовому засіданні, про що свідчить прийняття судом першої інстанції у відкритому судовому засіданні ухвал від 03.11.2015, 24.03.2016, 12.05.2017, 02.10.2017, 06.11.2017, 23.03.2018, 20.11.2018, 20.08.2019, 27.08.2019, а також 19.05.2021 (т. 4, а.с. 18-19, 102-103, 104, т. 7, а.с. 248-249, т. 8, а.с. 39-40, 68-69, 145-146, 225-226, т. 9, а.с. 148-149, 151, т. 10, а.с. 170-171).
Посилання апелянта на те, що розгляд цивільних справ, які вже знаходились на розгляді у судах, незалежно від стадії розгляду, було повернуто на стадію підготовчого судового провадження є безпідставними та не відповідають положенням діючого процесуального законодавства. Інші доводи апелянта не спростовують висновку суду першої інстанції та не впливають на вирішення відповідного процесуального питання.
Таким чином, оскільки доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження, апеляційний суд на підставі ст. 375 ЦПК України залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції – без змін.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Одеський апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – адвоката Долгова Володимира Михайловича – залишити без задоволення.
Ухвалу Біляївського районного суду Одеської області від 19 травня 2021 року про відмову у прийнятті заяви про зміну підстав позову– залишити без змін.
Постанова Одеського апеляційного суду набирає законної сили з моменту її підписання та подальшому оскарженню не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду                         А.І. Дришлюк

Р.Д. Громік

М.М. Драгомерецький