справа № 757/45446/21-ц                                          головуючий у суді І інстанції Волкова С.Я.
провадження № 22-ц/824/1544/2022          суддя-доповідач у суді ІІ інстанції Березовенко Р.В.

 

 
       ПОСТАНОВА      
      ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

13 червня 2022 року                                                                                                   м. Київ
 
Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:
 
головуючого судді -	Березовенко Р.В.,   	
суддів:	Лапчевської О.Ф., Мостової Г.І.,	
 
з участю секретаря	 Мариненко Я.С.,	
 	 	 	
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , поданою представником - ОСОБА_2 , на  ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 30 листопада 2021 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про стягнення коштів за договорами банківського вкладу з нарахуваннями,-
 
В С Т А Н О В И В:
У серпні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду із зазначеними вимогами до відповідача та просила стягнути з Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» кошти за договором про депозитний вклад № SAMDN8000735879535 від 13.06.2013 р.: 17 000,00 доларів США суми вкладу, 342,79 долари США проценти за три місяці строку дії вкладу, 10 761,96 долар США проценти за період після закінчення строку дії договору по 15.08.2021 р., включно, 4 021,27 долар США 3% річних, 40 177 654,39 грн. пені; кошти за договором про депозитний вклад № SAMDN8000735895353 від 14.06.2013 р.: 15 000,00 США суми вкладу, 9 485,76 доларів США проценти за період після закінчення строку дії договору по 15.08.2021 р., включно, 3 557,16 доларів США 35 річних, 35 438 572,10 грн. пені, посилаючись на те, що у червні 2013 р. між ними було укладено означені договори, банк грошові кошти не повернув.
Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 30 листопада 2021 року провадження у справі закрито. 
Не погоджуючись з ухвалою суду,  ОСОБА_1 , через представника - ОСОБА_2 , подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення та неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, не з`ясування всіх фактичних обставин справи, просила скасувати ухвалу, справу повернути до суду першої інстанції для продовження розгляду. 
При цьому, апелянт зазначає, що суд першої інстанції поверхнево віднісся до дослідження відзиву і доданих документів і здійснив явно передчасні висновки про відсутність спору та закриття провадження у справі. Водночас апелянт вказує на те, що по депозитним вкладам, по яким заявляються вимоги у цій справі № 757/45446/21, вона не підтверджує, що подавала заяви про їх розірвання. Наголошує на тому, що банк представив довідку про відсутність заборгованості по оспореним депозитам від 29 жовтня 2021 року і не приклав документів, які підтверджують переведення коштів на інші рахунки позивача. Зазначає, що електронна комунікаційна програмна система АТ КБ «ПриватБанк» є єдиною і електронні документи по платежам мали зберегтися. Звертає увагу на те, що враховуючи посилання банку на втрату своїх відділень у АР Крим, є незрозумілим джерело походження заяв позивача від 17 вересня 2013 року. Водночас, зауважує, що відзив, який досліджувався судом першої інстанції, апелянтом не отримувався.
В ухвалі про відкриття апеляційного провадження учасникам справи було надано строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу.
12 січня 2022 року на адресу Київського апеляційного суду надійшов відзив АТ КБ «ПриватБанк», в якому відповідач,  посилаючись на обставини, викладені у відзиві на позовну заяву, просив ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 30 листопада 2021 року залишити без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_1 без задоволення. Крім того, щодо доводів апелянта про неотримання копії відзиву, зазначає про таке. Відзив на позовну заяву ОСОБА_1 було направлено у відповідності до вимог ЦПК України на адресу позивача, яка зазначена у позові, та відповідні докази направлення відзиву на позов стороні справи (позивачу) були надані відповідачем суду разом з відзивом на позов. Водночас, направлення відзиву представнику сторони справи, тобто представнику позивача, не передбачено вимогами ЦПК України та представник позивача не є стороною у справі, відповідно до вимог ст. 48 ЦПК України. Окрім того, позивач не був позбавлений можливості ознайомлюватися з матеріалами справи, подавати свої пояснення, заперечення, висловлювати свою думку та правову позицію з приводу наданих іншою стороною (відповідачем) документів. 
Апелянт в призначене судове засідання не з`явився. Від представника апелянта,  ОСОБА_2 , 13 червня 2022 року надійшла заява, зі змісту якої вбачається, що представник позицію апелянта підтримує та не проти проведення судового розгляду у його відсутність.
 
Представник відповідача, адвокат Тузова Владислава Олександрівна, в судовому засіданні просила суд ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 30 листопада 2021 року залишити без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_1 - без задоволення.
 
Дослідивши матеріали справи, вислухавши думку учасника судового розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити, виходячи з такого.
Так, судом встановлено, що відповідач Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» у відзиві на позовну заяву  ОСОБА_1 , і у клопотанні про закриття провадження стверджує, що 17.09.2013 р. ОСОБА_1 було подано до банку дві заяви щодо розірвання договорів, які є предметом у даній справі, та щодо повернення коштів (виплати у повному обсязі) вкладнику, що договір № SAMDN8000735879535 (рахунок № НОМЕР_1 ) від 13.06.2013 р. було розірвано вкладником 17.09.2013 р. та грошові кошти в розмірі 17 346,47 доларів США, тобто залишок коштів станом на 17.09.2013 р., які знаходилися на рахунку № НОМЕР_1 , було переведено 17.09.2013 р. на інший рахунок ОСОБА_1 № НОМЕР_2 з проведенням транзакції «переведення коштів між своїми рахунками»; що договір № SAMDN8000735895353 (рахунок № НОМЕР_3 ) від 14.06.2013 р. було розірвано вкладником 17.09.2013 р. та грошові кошти в розмірі 15 000,00 доларів США, тобто залишок коштів станом на 17.09.2013 р., які знаходилися на рахунку № НОМЕР_3 , було переведено 17.09.2013 р. на інший рахунок ОСОБА_1 № НОМЕР_4 з проведенням платежу «до вкладу договір № SAMDN80000737710238», стверджує, що заборгованість перед позивачем ОСОБА_1 відсутня, на підтвердження цього відповідачем надано: довідки від 29.10.2021 р., копії заяв ОСОБА_1 від 17.09.2013 р.
Із відзиву відповідача, поданого Акціонерним товариством Комерційний банк «ПриватБанк» до Печерського районного суду м. Києва на позов ОСОБА_1 про стягнення коштів за договорами банківського вкладу з нарахуваннями, та наданих відповідачем доказів вбачається, що ОСОБА_1 17.09.2013 р. звернулася до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» із заявою № 0000101300406450933, просила розірвати договір № SAMDN8000735879535 від 13.06.2013 р. та виплатити суму, що належить їй за договором, з умовами розірвання вкладу ознайомлена, згідна; що ОСОБА_1 17.09.2013 р. звернулася до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» із заявою № 0607141500406464769, просила розірвати договір № SAMDN8000735895353 від 14.06.2013 р. та виплатити суму, що належить їй за договором, з умовами розірвання вкладу ознайомлена, згідна; що угода № SAMDN8000735879535 (рахунок № НОМЕР_1 ) із датою відкриття: 13.06.2013 р., валютою: USD, сумою, на яку відкривався договір: 17 000,00 USD, розірвано 17.09.2013 р., кошти у сумі 17 346,47 USD переведено на рахунок № НОМЕР_2 (угода № SAMDN01000714637276); що угода № SAMDN8000735895353 (рахунок № НОМЕР_3 ) із датою відкриття: 14.06.2013 р., валютою: USD, сумою, на яку відкривався договір: 15 000,00 USD, розірвано 17.09.2013 р., кошти у сумі 15 000,00 USD переведено на рахунок № НОМЕР_4 (угода № SAMDN80000737710238).
Закриваючи провадження у справі, суд першої інстанції виходив з того, що стороною відповідача надані належні та допустимі докази в розумінні статтей 76-81 щодо відсутності предмета спору.
 
Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції виходячи з такого.
Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
 
Згідно з частиною першою статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
 
Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
 
Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав.
 
Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови виконання процесуальних дій, сукупність цивільних процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та гарантій їх реалізації.
 
Підстави для закриття провадження у справі визначені у статті 255 ЦПК України.
 
Закриття провадження у справі - це форма закінчення розгляду цивільної справи без прийняття судового рішення у зв`язку з виявленням після порушення провадження у справі обставин, з якими закон пов`язує неможливість судового розгляду справи.
 
Пунктом 2 частини першої статті 255 ЦПК України встановлено, що суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.
 
Поняття «юридичного спору» має тлумачитися широко, виходячи з підходу Європейського суду з прав людини до тлумачення поняття «спір про право» (пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод). Зокрема, Європейський суд з прав людини зазначає, що відповідно до духу Конвенції поняття «спору про право» має розглядатися не суто технічно, йому слід надавати сутнісного, а не формального значення.
Предмет спору - це об`єкт спірного правовідношення, з приводу якого виник спір. Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення.
Підстави позову - це обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.
Тобто, правові підстави позову - це зазначена в позовній заяві нормативно-правова кваліфікація обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги.
Аналіз наведених норм права свідчить, що відсутність предмета спору унеможливлює вирішення справи по суті незалежно від обґрунтованості позову, а відповідно і здійснення ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів осіб.
Відповідно до правового висновку, висловленого Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 26 червня 2019 року у справі № 13/51-04, провадження № 12-67гс19, прикладами відсутності предмета спору можуть бути дії сторін, чи настання обставин, якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань або самими сторонами врегульовано спірні питання. Суд закриває провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору, зокрема у випадку припинення існування предмета спору, якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань.
Отже, переглядаючи справу апеляційний суд дійшов висновку про те. що суд першої інстанції дійшов неправильного висновку про наявність підстав для застосування пункту 2 частини першої статті 255 ЦПК України, а висновки про відсутність предмета спору у даній справі є передчасними.
Наявність копій заяв від 17 вересня 2013 року, які не визнаються позивачем, на думку колегії суддів не є безумовною та достатньою підставою, яка свідчить про відсутність предмету спору у даній справі, оскільки відповідачем не було надано жодного належного та допустимого доказу на опрацювання таких заяв банком, прийняття відповідного рішення щодо погодження розірвання договорів між сторонами та проведення перерахунку грошових коштів на інші рахунки позивача, на що посилається відповідач, як на виконання своїх зобов`язань і у зв`язку з цим відсутність предмета спору.
Відповідно до п. 6 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги скасовує ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направляє справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Згідно п. 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України порушення норм процесуального права, яке призвело до помилковості ухвали є підставою для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Отже, колегія суддів вважає, що оскаржувана ухвала постановлена з порушенням норм процесуального права, що відповідно до вимог п.4 ч.1 ст.379 ЦПК України є підставою для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі з направленням справи для продовження її розгляду до суду першої інстанції.
 
Керуючись ст. ст. 374, 379, 382 ЦПК України, апеляційний суд
 
П О С Т А Н О В И В:
 
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 , подану представником - ОСОБА_2 - задовольнити.
 
Ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 30 листопада 2021 року скасувати, направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках, передбачених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України.
 
Головуючий:                                                                                               Р.В. Березовенко

Судді:                                                                                                           О.Ф. Лапчевська

            Г.І.Мостова