ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 606/1291/19	Головуючий у 1-й інстанції 	
Провадження № 22-ц/817/251/22 	Доповідач - Гірський Б.О.	
Категорія - 305010900 	  	

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 травня 2022 року         м. Тернопіль
Тернопільський апеляційний суд в складі: 
Головуючого - Гірський Б.О. 
Суддів -  Бершадська Г. В., Хома М. В., 
за участю секретаря - Панькевич Т.І. 
позивача ОСОБА_1 , представників сторін 

       розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 606/1291/19 за апеляційною скаргою приватного підприємства “Євробуд” на рішення Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 06 грудня 2021 року, ухваленого суддею Малярчуком В.В., в справі за позовом ОСОБА_1 до приватного підприємства “Євробуд”, третя особа приватне акціонерне товариство акціонерна страхова компанія “Скарбниця” про відшкодування шкоди завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, -
ВСТАНОВИВ:

У травні 2019 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до приватного підприємства “Євробуд” (далі — ПП “Євробуд”) (згодом зменшивши свої позовні вимоги) про відшкодування майнової та моральної шкоди, посилаючись на те, що 17.10.2014 року в с.Зелена Бучацького району Тернопільської області, ОСОБА_2 , який був працівником ПП «Євробуд», керуючи автомобілем марки «Мерседес-Бенц 814» з причепом «Одісей 3», порушив Правила дорожнього руху України та виїхав на зустрічну смугу руху, де допустив зіткнення з автомобілем “МАЗ 53366 01”, яким керував позивач. В результаті зіткнення вказаних транспортних засобів автомобіль марки “МАЗ 53366 01” в некерованому стані виїхав на зустрічну смугу руху та зіткнувся з автомобілем “Volkswagen Jetta”.
       Внаслідок ДТП позивач отримав тілесні ушкодження середньої тяжкості, а власнику автомобіля марки “МАЗ 53366 01” спричинено шкоду у розмірі 116933,98 грн.
       Вироком Монастириського районного суду Тернопільської області від 24 лютого 2015 ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України, та призначено покарання у виді штрафу без позбавлення права керувати транспортними засобами.
       Зазначив, що власником автомобіля марки «Мерседес-Бенц 814» був ОСОБА_3 , який згідно з договором оренди фургона від 03 березня 2014 року передав вказаний транспортний засіб ПП «Євробуд» для вантажних перевезень, а власником причепа «Одісей 3» — значиться ПП «Євробуд».
       На момент вчинення ДТП цивільно-правова відповідальність власників транспортних засобів була забезпечена полісами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів ПрАТ АСК “Скарбниця”.
       Враховуючи те, що ПрАТ АСК “Скарбниця” виплатило ОСОБА_4 (власнику автомобіля марки “МАЗ 53366 01”) страхове відшкодування у розмірі 49 000 грн., ОСОБА_1 , який правомірно керував автомобілем в момент ДТП просив суд стягнути з ПП “Євробуд” в його користь майнову шкоду (різницю між фактичним розміром завданої шкоди — 116933,98 грн. і страховою виплатою — 49000 грн.) у розмірі 67933,98 грн., а також 100 000 грн. моральної шкоди, так як він тривалий час перебував на стаціонарному лікуванні, протягом 2-х років переносив страшні болі, йому проводились ряд хірургічних втручань по заміні суглоба, внаслідок ДТП він став інвалідом третьої групи довічно, не в змозі самостійно забезпечити належні умови свого проживання, не може довго ходити, що в загальному спричинило йому значні фізичні та душевні страждання.
       Ухвалою Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 07 жовтня 2019 року до участі у справі, в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача, залучено ПрАТ АСК “Скарбниця”.
       Рішенням Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 06 грудня 2021 року позов ОСОБА_1 задоволено.
       Стягнуто з ПП «Євробуд» в користь ОСОБА_1 67933 грн. 98 коп. майнової шкоди, завданої внаслідок пошкодження автомобіля марки «МАЗ» н.з. НОМЕР_1 , який вважається фізично знищеним, зобов`язавши ОСОБА_1 передати залишки автомобіля ПП «Євробуд».
       Стягнуто з ПП «Євробуд» в користь ОСОБА_1 100 000 грн. моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо - транспортної пригоди.
       В апеляційній скарзі ПП «Євробуд» просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити в повному обсязі, посилаючись на його необґрунтованість, незаконність, однобічність, порушення норм матеріального та процесуального права.
       В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначають, що між ПрАТ АСК “Скарбниця” та ОСОБА_4 , власником пошкодженого транспортного засобу, було укладено договір про відшкодування заподіяної шкоди внаслідок ДТП. Так як сторони добровільно визначили розмір шкоди, на який погодилася ОСОБА_4 , тому страховиком було відшкодовано останній 49 000 грн., а відтак відсутні підстави для задоволення позову ОСОБА_1 .
       Аналогічна правова позиція міститься в ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 28.10.2015 року усправі №6-45310св14.
       Вказують, що судом першої інстанції неправильно здійснено розрахунок розміру відшкодування, без врахування вимог п.30.2 ст.30 ЗУ “Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів”. Суд не досліджував чи станом на грудень 2021 року автомобіль взагалі існує та де знаходиться, чи він не розкомлектований, адже на відповідальне зберігання він не передавався, не опломбовувався, що не заважало ОСОБА_1 з 17.10.2014 року по 06.12.2021 року продати його по запчастинах чи реалізувати на металобрухт.
       Так як пошкоджений автомобіль залишився у позивача, то останній мав право на відшкодування у розмірі 9 598,22 грн. (116933,98 (ринкова вартість ТЗ на момент пошкодження) — 58335,76 (ринкова вартість ТЗ після ДТП) — 49000 (страхове відшкодування).
       Вважають, що суд першої інстанції вийшов за межі позовних вимог, вирішивши питання про передачу автомобіля відповідачу, оскільки така вимога позивачем не заявлялась.
       Звертають увагу на те, що між ПП “Євробуд” та ТзОВ “Євробуд Вест Трейд” було укладено договір суборенди автомобіля марки «Мерседес-Бенц 814», тому ПП “Євробуд” є неналежним відповідачем у справі і не може нести відповідальність, так як на момент вчинення ДТП не було володільцем вказаного транспортного засобу.
        ОСОБА_1 є неналежним позивачем, оскільки власником пошкодженого автомобіля є ОСОБА_4 , яка не уповноважувала його на звернення до суду для захисту своїх майнових прав.
       Зазначають, що висновок експерта №1629/17-26 є неналежним доказом у даній справі, оскільки експертом не вирішувалось жодне з питань, які необхідні були для проведення судової автотоварознавчої експертизи та, в порушення вимог п.5.2 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, їх представник не був присутнім під час проведення огляду об`єкта експертизи. Огляд проводився лише в присутності власника ОСОБА_1 (протокол огляду КТЗ від 13.04.2018 року).
       Відповідач просив суд застосувати строк позовної давності, однак судом дане питання не вирішено.
       Судом першої інстанції, в порушення вимог процесуального законодавства, не залучено до участі у справі в якості третьої особи ОСОБА_2 , а також неналежно повідомлено ПрАТ АСК “Скарбниця” про розгляд справи.
       Крім того, судом безпідставно не враховано той факт, що ПП “Євробуд” передало через ОСОБА_5 , який був добре знайомий з рідним братом відповідача ОСОБА_6 , кошти для відшкодування ОСОБА_1 , завданої в результаті ДТП, шкоди у розмірі 25 000 грн.
       Що стосується стягнення моральної шкоди, вважають, що її відшкодування мало здійснюватись страховиком, а не ПП “Євробуд”, таке питання вирішено судом без дотримання принципів розумності та справедливості, а також позивачем пропущено строк позовної давності щодо цих вимог.
       Також судом першої інстанції не враховано ст.26-1 ЗУ “Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів” згідно якої потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров`я під час дорожньо-транспортної пригоди, моральна шкода відшкодовується у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю.
       У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 не погоджується із твердженнями апелянта про те, що власник пошкодженого транспортного засобу та страховик добровільно визначили розмір шкоди, яка підлягає відшкодуванню, уклавши договір, тому відсутні підстави для стягнення майнової шкоди з відповідача, оскільки страховиком виплачено страхове відшкодування згідно полісу у розмірі 49 000 грн., а різниця між фактичним розміром шкоди та страховим відшкодуванням повинна бути відшкодована ПП «Євробуд» згідно вимог ст.1194 ЦК України.
       Твердження ПП «Євробуд» про те, що стягненню підлягає шкода у розмірі 9598 грн. 22 коп. вважає помилковим, так як матеріальна шкода встановлена висновком експерта та залишкова сума, яка підлягає виплаті становить 67933 грн. 98 коп. (116933 грн. 98 коп. – 49 000 грн.).
       Зловживаючи своїми процесуальними правами апелянт стверджує, що суд не досліджував тієї обставини чи існує автомобіль в природі, однак дана обставина була встановлена під час розгляду справи.
       Крім того, ПП «Євробуд» зазначає, що є неналежним відповідачем у справі, проте ці твердження не заслуговують на увагу, оскільки на момент вчинення ДТП ОСОБА_2 перебував у трудових відносинах з вказаним підприємством.
       Посилання відповідача на те, що автомобіль «Мерседес-Бенц 814» перебував в суборенді ТзОВ «Євробуд ВЕСТ Трейд» є не що інше як намагання уникнути цивільної відповідальності. Вважає, вказаний договір суборенди нікчемним.
       Крім того, в бухгалтерських документах на перевезення вантажу перевізником вказано ПП «Євробуд» (володілець джерела підвищеної небезпеки), а водієм - ОСОБА_2 (водій ПП «Євробуд»).
       Також надуманою та жодними доказами не підтвердженою є позиція відповідача щодо відшкодування ОСОБА_6 , який є рідним братом позивача, 25000 гривень внаслідок пошкодження автомобіля в результаті ДТП.
       Звертає увагу на те, що факт правомірності володіння майном є достатньою підставою для особи, яка володіє речовим правом на чуже майно, для звернення за захистом її права, тому безпідставними є твердження апелянта про те, що ОСОБА_1 є неналежним позивачем у даній справі.
       Зазначає, що у 2015 році звертався до Теребовлянського районного суду Тернопільської області з позовною заявою до ПП «Євробуд» про відшкодування шкоди, завданої внаслідок ДТП, проте ухвалою цього ж суду від 04.04.2019 року позовну заяву залишено без розгляду. 
       Згідно з положеннями ч.2 ст.257 ЦПК України, особа, позов якої залишено без розгляду, має право звернутись до суду повторно, тому, вважає, що строк звернення до суду ним не пропущено.
       Крім того, вказує, що відповідно до ст.268 ЦК України на вимогу, що випливає із порушення особистих немайнових прав, крім випадків встановлених законом; на вимогу про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, тощо, позовна давність не поширюється.
       Вважає, що так як вироком Монастириського районного суду Тернопільської області ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, то залучати його до участі у справі в якості третьої особи не було необхідності.
       Що стосується моральної шкоди то згідно п.8 постанови Пленуму ВСУ №4 від 31.03.1995 року «Про практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що за моральну шкоду, заподіяну працівником під час виконання трудових обов`язків, відповідальність несе організація, з якою працівник перебуває у трудових відносинах.
       У судовому засіданні представник ПП «Євробуд» - адвокат Мацей М.М. підтримав апеляційну скаргу в її межах, посилаючись на доводи, викладені в ній.
        ОСОБА_1 та його представник - адвокат Маркушевський Б.Ф. проти доводів апеляційної скарги заперечили, вважають рішення суду першої інстанції таким, що ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права.
       Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників цивільного процесу, ознайомившись з матеріалами справи, доводами апеляційної скарги в її межах, відзиву на апеляційну скаргу, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступних підстав.
       Відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
       Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
       Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
       Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
       При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
       Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
       Даним вимогам рішення суду першої інстанції в повній мірі не відповідає.
       Судом встановлено, що 17.10.2014 року близько 08 год. 15 хв. ОСОБА_2 , керуючи автомобілем «MЕRCEDES-BENZ 814» д.н.з. НОМЕР_2 з причепом «Одисей 3» д.н.з. НОМЕР_3 , рухався автомобільною дорогою в напрямку м.Тернополя, на 72 км + 800 м даної автодороги в с. Зелена Бучацького району, в порушення вимог п.п. 1.5, 2.3 (б), 10.1, 11.3 та 13.3 Правил дорожнього руху України, не будучи уважним, здійснюючи зустрічний роз`їзд з автомобілем «МАЗ 53366 01» з д.н.з. НОМЕР_1 , не дотримавшись безпечного інтервалу, не переконавшись в безпечності для інших учасників руху виконання маневру зміни напрямку руху, при наявності суцільної лінії дорожньої розмітки, що розділяє транспортні потоки протилежних напрямків, здійснив виїзд на смугу зустрічного руху, де допустив зіткнення з вищевказаним автомобілем під керуванням ОСОБА_1 , після чого автомобіль «МАЗ 53366 01» в некерованому стані виїхав на смугу зустрічного руху, для нього, де зіткнувся з автомобілем «VOLKSWAGEN Jetta» з д.н.з. НОМЕР_4 під керуванням ОСОБА_7 . 
       В результаті даної дорожньо-транспортної пригоди потерпілий ОСОБА_1 отримав тілесні ушкодження у вигляді закритого переломо-вивиху голівки лівого стегна із зміщенням, закрито внутрі-суглобового перелому проксимального метаепіфіза лівої великогомілкової кістки без зміщення та малої гомілкової кістки із незначним зміщенням, які відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості.
       Порушення обвинуваченим ОСОБА_2 , як водієм, вимог пунктів 1.5, 2.3 (б), 10.1, 11.3 та 13.3 Правил дорожнього руху України, перебуває у безпосередньому причинному зв`язку з настанням даної дорожньо-транспортної пригоди та спричиненням ОСОБА_1 тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості.
       Вироком Монастириського районного суду від 24.02.2015 року ОСОБА_2 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.286 КК України та призначено йому покарання у виді штрафу в розмірі трьохсот неподаткових мінімумів доходів громадян, що становить 5 100 грн. в дохід держави без позбавлення права керувати транспортними засобами. 
       Цивільний позов цивільного позивача ОСОБА_7 – залишено без розгляду. Арешт, накладений ухвалою слідчого судді Бучацького районного суду Тернопільської області від 22.10.2014 року на автомобіль «MЕRCEDES-BENZ 814» з д.н.з. НОМЕР_2 з причепом «Одисей 3» з д.н.з. НОМЕР_3 , власником якого є ПП «Євробуд» та на автомобіль «МАЗ 53366 01» із самоскидом з д.н.з. НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_4 – скасовано. Стягнуто з ОСОБА_2 в користь держави 5446 грн. 50 коп. витрат на проведення експертиз.
       На момент вчинення зазначеної ДТП ОСОБА_2 був працівником ПП «Євробуд», що підтверджується наказами №14-к від 01.09.2014 року та №02-к від 21.05.2015 року ( т.1 а.с.217, 218).
       01 вересня 2014 року ОСОБА_2 уклав із ПП «Євробуд» договір про повну матеріальну відповідальність (т.1 а.с. 142).
       17.10.2014 року водій ОСОБА_2 перевозив автомобілем марки «Мерседес-Бенц 814», р.н.з. НОМЕР_2 , з причепом «Одісей 3» р.н.з. НОМЕР_3 , товар із м. Калуш Івано-Франківської області до м. Городок Хмельницької області, який попередньо навантажив та отримав всі необхідні документи: товарно-транспортну накладну, видаткову накладну, товарну накладну, податкову накладну, рахунок про оплату.
       Власником автомобіля марки «Мерседес-Бенц 814», р.н.з. НОМЕР_2 , є ОСОБА_3 , який згідно з договором оренди фургона від 03 березня 2014 року передав вказаний фургон ПП «Євробуд» для вантажних перевезень. (т. ІІ а.с.7 ).
       Власником причепа «Одісей 3» р.н.з. НОМЕР_3 , є ПП «Євробуд» (т. ІІ а.с. 116).
       Цивільна відповідальність ОСОБА_3 , як власника автомобіля марки «Мерседес-Бенц 814», р.н.з. НОМЕР_2 застрахована у ПрАТ «АСК «Скарбниця». 
       Відповідно до страхового полісу № АС/6226867, страхова сума (ліміт відповідальності) за шкоду, заподіяну майну складає 50 000 грн.; за шкоду, заподіяну життю і здоров`ю: 100 000 грн., строк дії з 01.08.2014 року по 31.07.2015 року, франшиза - 0 грн. (т.І а.с. 220)
       Також у ПрАТ «АСК «Скарбниця» була застрахована цивільна відповідальність ПП «Євробуд», як власника причепа «Одісей 3», р.н.з. НОМЕР_3 . 
       Відповідно до страхового полісу № АІ/3415238, страхова сума (ліміт відповідальності) за шкоду, заподіяну майну складає 50 000 грн.; за шкоду, заподіяну життю і здоров`ю: 100 000 грн., строк дії з 10.09.2014 року по 09.09.2015 року, франшиза - 0 грн. (т.І а.с. 221).
       Згідно договору про відшкодування заподіяної шкоди від 14.05.2015 року ПрАТ «АСК «Скарбниця» виплатила ОСОБА_4 (власнику транспортного засобу) суму страхового відшкодування, завдану з технічної точки зору автомобілю марки «МАЗ» р.н.з. НОМЕР_1 , у розмірі 49 000 гривень (т. І а.с. 247).
       Крім того, у відповідності до договору про відшкодування шкоди внаслідок ДТП від 14.05.2015 року, ПрАТ «АСК «Скарбниця» виплатила  ОСОБА_1  компенсацію за шкоду заподіяну життю та здоров`ю у розмірі 55 711, 35 грн. 
З висновку експерта судової авто-товарознавчої експертизи №6129/17-269 від 25.10.2017 року вбачається, що матеріальна шкода, завдана власнику автомобіля марки «МАЗ 53366 01» р.н.з. НОМЕР_1 , станом на момент ДТП 17.10.2014 року, складає : 116933 грн. 98 коп. (т. І а.с. 58-102).
       Відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
       Відповідно до ч. 1 ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.
       Згідно з частинами першою, другою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
       У пункті 1 частини першої статті 1188 ЦК України вказано, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.
       Частиною другою статті 22 ЦК України визначено, що збитками є витрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушено (упущена вигода).
       Відповідно до частини першої статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
       Згідно з пунктом 30.2 статті 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», якщо транспортний засіб вважається фізично знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після ДТП, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця ДТП.
       Вирішуючи питання про відшкодування потерпілій особі різниці між фактичним розміром шкоди, завданої його транспортному засобу у ДТП, і страховою виплатою, яка підлягає виплаті потерпілому, Верховний Суд у постанові від 01 серпня 2018 року у справі № 363/2222/16-ц зробив такий правовий висновок.
       Порядок відшкодування шкоди, пов`язаної з фізичним знищенням транспортного засобу, регламентовано статтею 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», який згідно зі статтею 8 ЦК України (аналогія закону) може застосовуватись не лише страховиком, а й іншими особами, які здійснюють діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, та відповідають за завдану шкоду. Транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з аварійним сертифікатом (рапортом), звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним аварійним комісаром, оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди. Якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди.
       Подібні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду: від 25 листопада 2021 року в справі № 204/5314/18; від 22 лютого 2018 року в справі № 140/481/16-ц, від 30 січня 2019 року в справі № 753/21303/16-ц, від 14 липня 2020 року в справі № 525/1592/18, від 01 серпня 2018 року в справі №363/2222/16-ц, від 01 квітня 2020 року в справі №754/10777/15-ц.
       З висновку експерта за результатами проведення судової авто товарознавчої експертизи від 25 жовтня 2018 року №6129/17-26 вбачається, що ринкова вартість автомобіля «МАЗ 53366 01» д.н.з. НОМЕР_1 на момент пошкодження складає 116933 грн 98 коп., вартість відновлювального ремонту без урахування значення коефіцієнта фізичного зносу складових складає 165134 грн. 20 коп., а ринкова вартість пошкодженого автомобіля після ДТП складає 58335 грн. 76 коп. Тобто експертом встановлено, що ремонт автомобіля є економічно недоцільним (автомобіль є фізично знищеним) та визначено розмір матеріальної шкоди, завданої власнику вказаного автомобіля внаслідок його пошкодження під час ДТП, у розмірі 116933 грн. 98 коп.
       За вказаних обставин суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що ОСОБА_1 підлягає відшкодуванню майнова шкода, однак не вірно визначив розмір такого відшкодування, не врахувавши ліміт відповідальності страховика та те, що відшкодуванню підлягає різниця між вартістю транспортного засобу до і після ДТП, а також безпідставно зобов`язав позивача передати автомобіль відповідачу.
       Враховуючи, що у позивача в повному розпорядженні залишився пошкоджений внаслідок ДТП автомобіль, вартість якого оцінена, а сума завданої майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню ОСОБА_1 перевищує ліміт відповідальності страховика, то з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума у розмірі 8 598,22 грн. (116 933,98 грн (ринкова вартість автомобіля до ДТП) — 58 335,76 грн (ринкова вартість автомобіля після ДТП) – 50 000 грн (сума страхового відшкодування, яку мала б сплатити страхова компанія, згідно умов страхового полісу, а не сума — 49000 грн., яку виплатила страхова компанія).
       Незважаючи на наявність правових підстав для стягнення з відповідача в користь позивача майнової шкоди, судом першої інстанції залишено поза увагою те, що останнім пропущено строк позовної давності для звернення до суду, про застосування якого заявлено відповідачем у справі, що є підставою для відмови у позові.
       Вказаним вище обставинам суд першої інстанції належної оцінки не надав.
       Статтею 256 ЦК України визначено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
       Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст.257 ЦК України).
       Відповідно до частини першої статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.
       З матеріалів справи вбачається, що 17.10.2014 року відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю сторін.
       Отже, перебіг позовної давності за позовною вимогою позивача про відшкодування майнової шкоди розпочався з 18 жовтня 2014 року, тому відповідно до статті 257 ЦК України позовна давність спливла 18 жовтня 2017 року.
       Вирок щодо винуватості водія ПП “Євробуд” ухвалений судом 24.02.2015 року. Ні позивачем ОСОБА_1 , ні його дружиною, як власником пошкодженого транспортного засобу, не пред`являвся цивільний позов в даному кримінальному провадженні.
       20.05.2019 року ОСОБА_1 , з пропуском строку позовної давності, звернувся до суду з позовом до ПП “Євробуд”, третя особа ПрАТ АСК “Скарбниця” про відшкодування шкоди завданої внаслідок ДТП.
       Той факт, що в листопаді 2015 року ОСОБА_1 вже звертався до суду з позовом до ПП “Євробуд”, ПрАТ АСК “Скарбниця”, третьої особи: ОСОБА_8 про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, однак ухвалою Теребовлянського районного суду від 04.04.2019 року його позовну заяву, за його ж заявою, було залишено без розгляду, не зупиняє перебігу позовної давності.
       Так, відповідно до статті 265 ЦК України залишення позову без розгляду не зупиняє перебігу позовної давності. Якщо суд залишив без розгляду позов, пред`явлений у кримінальному провадженні, час від дня пред`явлення позову до набрання законної сили судовим рішенням, яким позов було залишено без розгляду, не зараховується до позовної давності. Якщо частина строку, що залишилася, є меншою ніж шість місяців, вона подовжується до шести місяців.
       Згідно зі ст.263 ЦК України перебіг позовної давності зупиняється: 1) якщо пред`явленню позову перешкоджала надзвичайна або невідворотна за даних умов подія (непереборна сила); 2) у разі відстрочення виконання зобов`язання (мораторій) на підставах, встановлених законом; 3) у разі зупинення дії закону або іншого нормативно-правового акта, який регулює відповідні відносини; 4) якщо позивач або відповідач перебуває у складі Збройних Сил України або в інших створених відповідно до закону військових формуваннях, що переведені на воєнний стан. У разі виникнення обставин, встановлених частиною першою цієї статті, перебіг позовної давності зупиняється на весь час існування цих обставин. Від дня припинення обставин, що були підставою для зупинення перебігу позовної давності, перебіг позовної давності продовжується з урахуванням часу, що минув до його зупинення.
       З наведених норм статей 263 та 264 ЦК України вбачається, що переривання перебігу позовної давності відрізняється від зупинення перебігу позовної давності тим, що після переривання перебіг позовної давності починається заново, а час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. Натомість у випадку зупинення позовної давності від дня припинення обставин, що були підставою для зупинення перебігу позовної давності, перебіг цього строку продовжується з урахуванням часу, що минув до його зупинення.
       Зупинення перебігу позовної давності має тимчасовий характер, коли до її строку не зараховується час існування визначених законодавством обставин, за наявності яких цей строк не спливає. Натомість переривання позовної давності означає анулювання строку, який сплив до моменту вчинення боржником передбачених законодавством дій щодо визнання боргу або іншого обов`язку.
       Отже, норма статті 265 ЦК України регулює відносини зупинення перебігу позовної давності в разі залишення позову без розгляду та не регулює відносин переривання або непереривання позовної давності у такому випадку.
       Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 29 червня 2021 року у справі №904/3405/19.
       Наслідки спливу позовної давності визначені статтею 267 ЦК України.        Згідно із частиною четвертою вказаної статті сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.
       Позовна давність не є інститутом процесуального права та не може бути відновлена (поновлена) в разі її спливу, але за приписом частини п`ятої статті 267 ЦК України позивач має право отримати судовий захист у разі визнання судом поважними причин пропуску позовної давності. При цьому саме на позивача покладений обов`язок доказування тієї обставини, що строк звернення до суду був пропущений ним з поважних причин. Аналогічна правова позиція викладена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 21 серпня 2019 року у справі № 911/3681/17 (провадження № 12-97гс19, пункти 61, 62), від 19 листопада 2019 року у справі № 911/3680/17 (провадження № 12-104гс19, пункти 5.43, 5.44) та у справі № 911/3677/17 (провадження №12-119гс19, пункти 6.43, 6.44).
       Заяву про поновлення строку позовної давності позивачем не подано.
       Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що у задоволенні вимоги ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди слід відмовити у зв`язку з пропуском позивачем строку позовної давності.
       Відповідно до статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.
       Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я.
       Згідно ст. 1167 ЦК України моральна шкода завдана фізичній особі неправомірними діями відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.
       Тлумачення статей 11 та 1167 ЦК України дозволяє зробити висновок, що за загальним правилом підставою виникнення зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є завдання моральної шкоди іншій особі. Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом - моральною шкодою; вина особи, яка завдала моральної шкоди.
       Згідно із п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» відповідно до якої розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість завданої травми, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
       Статтею 23 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок ДТП, є: шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого; шкода, пов`язана з тимчасовою втратою працездатності потерпілим; шкода, пов`язана із стійкою втратою працездатності потерпілим; моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; шкода, пов`язана із смертю потерпілого.
       Відповідно до п. 24.1 ст. 24 вказаного Закону у зв`язку з лікуванням потерпілого відшкодовуються обґрунтовані витрати, пов`язані з доставкою, розміщенням, утриманням, діагностикою, лікуванням, протезуванням та реабілітацією потерпілого у відповідному закладі охорони здоров`я, медичним піклуванням, лікуванням у домашніх умовах та придбанням лікарських засобів.         Зазначені в цьому пункті витрати та необхідність їх здійснення мають бути підтверджені документально відповідним закладом охорони здоров`я.
       В силу ст. 26-1 Закону “Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів” страховиком відшкодовується потерпілому фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров`я під час дорожньо-транспортної пригоди, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю.
       Як передбачено ч.ч. 3, 4 ст. 23 ЦК України (в редакції на час виникнення спірних правовідносин), моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. 
       Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
       Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.
       Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
       Аналіз указаних правових норм дає підстави для висновку, що особа, якій завдано збитків ушкодженням здоров`я, має право на відшкодування понесених нею витрат на лікування та завданої їй моральної шкоди.
       Витрати, пов`язані з лікуванням потерпілого, а також їх розмір і необхідність здійснення повинні бути підтверджені належними та допустимими доказами. Такими доказами можуть бути довідки медичних закладів і висновок судово-медичного експерта.
       У разі завдання шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, страховик зобов`язаний відшкодувати потерпілому витрати на лікування в межах страхової суми.
       Потерпілому відшкодовується моральна шкода, завдана внаслідок ушкодження здоров`я. Така шкода відшкодовується у встановленому судом розмірі відповідно до вимог статті 23 Цивільного кодексу України. При цьому страховик відшкодовує не більше ніж 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю. Різницю між сумою відшкодування, визначеною судом, та сумою, яка має бути відшкодована страховиком, сплачує особа, яку визнано винною у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди.
       Як встановлено судом, та не заперечувалось сторонами по справі, на відшкодування витрат на лікування ПрАТ АСК “Скарбниця” сплачено позивачу 55 711 грн. 35 коп., тому відповідно до ст. 26-1 Закону “Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів” ПрАТ АСК “Скарбниця” мала б відшкодувати ОСОБА_1 2785 грн. 60 коп. моральної шкоди (55 711,35 * 5%).
       Зібрані докази вказують на те, що у зв`язку з ушкодженням здоров`я під час дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_1 завдано моральної шкоди.
       Задовольняючи позовні вимоги в частині стягнення з відповідача моральної шкоди в розмірі 100 000 грн, суд першої інстанції вірно дослідив характер правопорушення, глибину фізичних і душевних страждань потерпілого, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, врахував засади розумності та справедливості, проте неправильно визначив розмір відшкодування, не врахувавши суму, яка мала б бути відшкодована потерпілому страховиком.
       Зважаючи на вищенаведене, в силу вимог ст.1194 ЦК України, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що з ПП “Євробуд” на користь позивача підлягає стягненню моральна шкода у розмірі 97 214,4 грн. (100 000 — 2785,60).
       Не заслуговують на увагу твердження апелянта про те, що вимоги про відшкодування моральної шкоди заявлено з порушенням строків позовної давності, так як відповідно до п.п.1,3 ч.1 ст.268 ЦК України позовна давність не поширюється на вимогу, що випливає із порушення особистих немайнових прав, крім випадків, встановлених законом та на вимогу про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю.
       Також не беруться до уваги судом посилання ПП “Євробуд” про те, що висновок експерта №1629/17-26 є неналежним доказом у даній справі, так як огляд ТЗ проводився за відсутності їх представника, оскільки згідно з вимогами п.5.2 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів виклик заінтересованих осіб для технічного огляду із зазначенням дати, місця та часу проведення огляду КТЗ здійснюється у разі потреби. У разі відсутності в установлений час на місці огляду осіб, що викликалися, огляд проводиться без їх участі, про що зазначається у звіті (акті), висновку.
       Щодо шкоди, яка завдана внаслідок ДТП з вини водія, який виконував трудові обов`язки та на відповідній правовій підставі керував автомобілем, що належить роботодавцю, то вона відшкодовується останнім, а не безпосередньо винним водієм.
       У постанові Великої Палати Верховного Суду від 05.12.2018 у справі № 426/16825/16-ц зроблено висновок про те, що особа, яка керує транспортним засобом у зв`язку з виконанням своїх трудових (службових) обов`язків на підставі трудового договору (контракту) з особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, не є суб`єктом, який несе відповідальність за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки. У цьому випадку таким суб`єктом є законний володілець джерела підвищеної небезпеки - роботодавець. 
       Отже, шкода, завдана внаслідок ДТП з вини водія, що на відповідній правовій підставі керував автомобілем, який перебуває у володінні роботодавця, відшкодовується саме володільцем цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм, що спростовує твердження ПП “Євробуд” про те, що підприємство є неналежним відповідачем у даній справі.
       Крім того, необґрунтованими є твердження апелянта про те, що ОСОБА_1 є неналежним позивачем, так як він не є власником пошкодженого транспортного засобу, оскільки порушення речового права на чуже майно, з вини третіх осіб, завдало певних майнових збитків особі, якій належало це право (особі, яка правомірно керувала транспортним засобом), тому ця особа може звернутися за захистом належних їй прав на підставі статті 396 ЦК України. Спричинення шкоди користувачу майна випливає з факту його користування цим майном на достатній правовій підставі відповідно до пункту 2.2 Правил дорожнього руху України.
       Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.12.2021 року у справі №147/66/17.
       Також, не заслуговують на увагу твердження ПП “Євробуд” про те, що неналежне повідомлення ПрАТ АСК “Скарбниця” про розгляд справи в суді першої інстанції є підставою для скасування судового рішення, оскільки ПрАТ АСК “Скарбниця” в апеляційному порядку судове рішення не оскаржувала, а про розгляд справи в суді апеляційної інстанції була повідомлена належним чином.
       Відповідно до ч.1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
       Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції в частині відшкодування майнової шкоди слід скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позову, а в частині відшкодування моральної шкоди — змінити, зменшивши розмір шкоди, яка підлягає стягненню з 100 000 грн. до 97 214 грн. 40 коп.
       Керуючись ст.ст. 374, 376, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,-
ПОСТАНОВИВ:
       Апеляційну скаргу приватного підприємства “Євробуд” - задовольнити частково.
       Рішення Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 06 грудня 2021 року в частині відшкодування майнової шкоди скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким у задоволені позову ОСОБА_1 до приватного підприємства “Євробуд”, третя особа приватне акціонерне товариство акціонерна страхова компанія “Скарбниця” відмовити у зв`язку зі спливом строків позовної давності.
       Рішення Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 06 грудня 2021 року в частині стягнення моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо - транспортної пригоди змінити, зменшивши розмір шкоди, яка підлягає стягненню з приватного підприємства “Євробуд” на користь ОСОБА_1 з 100 000 грн. до 97 214 грн. 40 коп.
       Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
       Повний текст постанови складено 24 травня 2022 року.

Головуючий:          Гірський Б.О.

Судді:          Хома М.В.

        Бершадська Г.В.