Постанова
Іменем України                                  
 
17 серпня 2022 року
місто Київ
 
справа № 388/351/20
провадження № 61-4876св22
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: 
головуючого - Ступак О. В., 
суддів: Гулейкова І. Ю., Погрібного С. О., Усика Г. І. (суддя-доповідач), Яремка В. В.,
 
учасники справи:
позивач -  ОСОБА_1 , 
відповідач -  ОСОБА_2 , 
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 , подану адвокатом Касьяном Миколою Степановичем, на постанову Кропивницького апеляційного суду від 16 грудня 2021 року у складі колегії суддів:Черненка В. В., Єгорової С. М., Чельник О. І., 
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог 
У квітні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки. 
На обґрунтування позовних вимог зазначав, що 12 лютого 2019 року він видав довіреність, посвідчену приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Рукавіциним І. А., зареєстровану у реєстрі за № 296, на ім`я ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , які мали оформити документи на земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства орієнтованою площею до 2,0 га та здійснити пошук особи - орендаря, який буде орендувати вказану земельну ділянку зі сплатою орендної плати у розмірі 7 000,00 грн щороку. Іншої домовленості з повіреними не було.
У листопаді 2019 року йому стало відомо, що на підставі виданої довіреності та відповідно до наказу Головного управління Дергеокадастру в Кіровоградській області від 22 квітня 2019 року № 11-1360/14-19-СГ «Про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки у власність», він набув у власність земельну ділянку площею 2,0 га для ведення особистого селянського господарства, розташовану на території Варварівської сільської ради Долинського району Кіровоградської області, кадастровий номер 3521981300:02:000:5901, яка надалі на підставі договору купівлі-продажу від 24 травня 2019 року, посвідченого приватним нотаріусом Долинського районного нотаріального округу Кіровоградської області Величко С. О., зареєстрованого в реєстрі за № 380, перейшла у власність ОСОБА_2 
ОСОБА_2 є дружиною ОСОБА_3 та матір`ю ОСОБА_4 , які на момент вчинення правочину представляли його інтереси на підставі виданої ним довіреності, між якими було досягнуто зловмисну домовленість про заволодіння земельною ділянкою поза його волею.
Крім того, у діях представника ОСОБА_3 та особи, що стала власником земельної ділянки, наявні ознаки шахрайських дій, оскільки користуючись довірительними відносинами представник вчинив дії на свою користь, а не на користь довірителя.
Відомості про земельну ділянку, кадастровий номер 3521981300:02:000:5901 відсутні у Публічній кадастровій карті України у зв`язку з об`єднанням декількох сусідніх земельних ділянок та присвоєнням їм нового кадастрового номера.
08 листопада 2019 року він скасував довіреність від 12 лютого 2019 року, видану на ім`я ОСОБА_3 та ОСОБА_4 . 
Посилаючись на те, що договір купівлі-продажу належної йому земельної ділянки укладений з порушенням діючого законодавства, внаслідок злочинної домовленості йогопредставника та іншої сторони договору, та діюмораторію на продаж земель сільськогосподарського призначення,ОСОБА_1 просив визнати недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки площею 2,0 га для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер 3521981300:02:000:5901, розташованої на території Варварівської сільської ради Долинського району Кіровоградської області, укладений 24 травня 2019 року, посвідчений приватним нотаріусом Долинського районного нотаріального округу Кіровоградської області Величко С. О., зареєстрований у реєстрі за № 380.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Долинського районного суду Кіровоградської області від 05 жовтня 2021 року позов задоволено.
Визнано недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки площею 2,0 га для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер 3521981300:02:000:5901, розташованої на території Варварівської сільської ради Долинського району Кіровоградської області, укладений 24 травня 2019 року, посвідчений приватним нотаріусом Долинського районного нотаріального округу Кіровоградської області Величко С. О., зареєстрований у реєстрі за № 380.
Вирішено питання розподілу судових витрат.
Рішення суду першої інстанції мотивовано доведеністю позивачем вчинення оспорюваного правочину представником ОСОБА_3 , який діяв за довіреністю від імені позивача, всупереч інтересів довірителя, у своїх в особистих інтересах та в інтересах сім`ї. Зазначеного висновку суд дійшов установивши, що наслідком укладення представником ОСОБА_1 - ОСОБА_3 оспорюваного є перехід спірної земельної ділянки у спільну сумісну власність покупця ОСОБА_2 та її чоловіка ОСОБА_3 (представника позивача), що підтверджується також наданою 11 травня 2019 року ОСОБА_3 нотаріально посвідченою заявою-згодою на купівлю його дружиною ОСОБА_2 будь-яких земельних ділянок на території Долинського району Кіровоградської області. 
Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції
Постановою Кропивницького апеляційного суду від 16 грудня 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 , подану в її інтересах адвокатом Москаленком Л. О., задоволено частково. Рішення Долинського районного суду Кіровоградської області від 05 жовтня 2021 року скасовано, ухвалено нове судове рішення, яким у задоволенні позову  ОСОБА_1 відмовлено. 
Вирішено питання розподілу судових витрат.
Постанова апеляційного суду мотивована тим, що вирішуючи спір, суд першої інстанції не визначився з належним складом відповідачів у справі. Зокрема не урахував, що оскільки позивач не погоджується з діями повіреної особи - ОСОБА_3 який діяв усупереч досягнутої ними домовленості та у своїх власних інтересах, а тому вирішення спору у зазначеній справі випливає на його права та інтереси. Оскільки ОСОБА_3 не був залучений до участі у справі як відповідач, суд дійшов висновку, що зазначене порушення норм процесуального права є підставою для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення у справі нового судового рішення про відмову в задоволенні позову. 
Рух справи у суді касаційної інстанції. Узагальнені доводи касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та аргументи інших учасників справи
У червні 2022 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 , подана адвокатом Касьян М. С., на постанову Кропивницького апеляційного суду від 16 грудня 2021 року, в якій він просив скасувати оскаржуване судове рішення та залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.
Підставою касаційного оскарження судових рішень заявник зазначив пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України - неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, зокрема неврахування висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 23 травня 2018 року у справі № 755/1009/15-ц, від 29 серпня 2018 року у справі № 522/15095/15-ц, від 15 травня 2019 року у справі № 401/2995/16-ц, від 30 липня 2020 року у справі № 664/1893/17, від 11 листопада 2020 року у справі № 191/1169/16-а, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17, у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17.
Ухвалою Верховного Суду від 07 червня  2022 року відкрито касаційне провадження на підставі пункту 1 частини другої статті 389 ЦПК Українита витребувано із суду першої інстанції матеріали справи.
Касаційна скарга ОСОБА_1 , подана адвокатом Касьян М. С., у межах доводів і вимог, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, мотивована посиланням на те, що відмовляючи в задоволенні позову з підстав незалучення до участі у справі як відповідача ОСОБА_3 , який діяв як представник позивача при укладенні оспорюваного договору, суд апеляційної інстанції не врахував правовий висновок, викладений у постанові Верховного Суду від 30 липня 2020 року у справі № 664/1893/17 (провадження № 61-329св19), про те, що «у справі за позовом сторони, від імені якої договір (додаткову угоду) вчиняв представник, про визнання недійсним договору (додаткової угоди), належним відповідачем є інша сторона оспорюваного договору (додаткової угоди), а не представник». Навіть за умови, що суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що права та обов`язки ОСОБА_3 як чоловіка відповідача надалі можуть бути порушені, апеляційний суд повинен був залучити таку особу до участі у справі на стадії підготовки до апеляційного розгляду як третю особу. Такого висновку Верховний Суд дійшов у постанові від 11 листопада 2020 року у справі № 191/1169/16-а (провадження № К/9901/14143/19).
Суд апеляційної інстанції також не урахував правові висновки щодо застосування:
-         статті 232 ЦК України, викладені у постанові Верховного Суду від 29 серпня 2018 року у справі № 522/15095/15-ц (провадження № 61-11797св18) про те, що «під зловмисною домовленістю необхідно розуміти умисну змову однієї сторони із представником іншої, проти інтересів особи, яку представляють. Зловмисна домовленість представника з контрагентом особи, що представляють, створює правову ситуацію, коли дійсна воля довірителя, яку повинен втілювати представник, замінюється його власною волею, що суперечить волі довірителя. Саме підміна волі довірителя волею представника і слугує підставою для визнання такого правочину недійсним. Тобто в основу зловмисної домовленості покладено умисні дії представника, який усвідомлював, що вчиняє правочин усупереч інтересам довірителя та бажав (або свідомо допускав) їх настання. Для кваліфікації правочину як вчиненого внаслідок зловмисної домовленості потрібно встановити, що: від імені однієї із сторін правочину виступав представник, хоча й не виключаються випадки, коли від імені обох сторін виступають представники; зловмисна домовленість і вчинення правочину з іншою стороною відбулася на підставі наявних повноважень представника; існував умисел в діях представника щодо зловмисної домовленості; настали несприятливі наслідки для особи, яку представляють; існує причинний зв`язок поміж зловмисною домовленістю і несприятливими наслідками для особи, яку представляють»;
-         частини третьої статті 238 ЦК України, викладені у постановах Верховного Суду: від 16 травня 2019 року у справі № 401/2995/16-ц (провадження 
№ 61-1129св17) про те, що «представник не може вчиняти правочин від імені особи, яку він представляє, у своїх інтересах або в інтересах іншої особи, представником якої він одночасно є, за винятком комерційного представництва, а також щодо інших осіб, встановлених законом»; від 23 травня 2018 року у справі № 755/1009/15-ц (провадження № 61-6282св18) про те, що «правочин завжди має вчинятися в інтересах сторони, яку представляють. З метою забезпечення інтересів довірителя представнику заборонено вчиняти правочин у своїх інтересах або в інтересах іншої особи. Представник не може вчиняти від імені особи, яку він представляє, правочин щодо себе особисто або іншим шляхом на шкоду інтересам довірителя, у тому числі на користь інших осіб»;
-         статті 60 СК України, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17 (провадження № 14-325цс18), у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17, про те, що «майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя».
Відзив на касаційну скаргу не надійшов.
Справа надійшла до суду касаційної інстанції у червні 2022 року.
Ухвалою Верховного Суду від 10 серпня 2022 року справу призначено до судового розгляду колегією у складі п`яти суддів у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у ній матеріалами.
Фактичні обставини справи, встановлені судами попередніх інстанцій
Судами попередніх інстанцій установлено, що 12 лютого 2019 року ОСОБА_1 видав довіреність, посвідчену приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Рукавіциним І. А., зареєстровану у реєстрі за № 296, на ім`я ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , якою уповноважив їх бути його представником, в тому числі представляти його інтереси як учасника антитерористичної операції, у будь-яких органах, установах, підприємствах та організаціях, незалежно від форм власності, підпорядкування та галузевої належності, у будь-яких органах влади та місцевого управління, в тому числі в сільських селищних, міських радах, в органах райдержадміністрації, в органах бюро технічної інвентаризації, перед суб`єктами господарювання, в податкових органах перед фізичними особами підприємцями, в експертних установах, у всіх відповідних органах державної влади та управління, в тому числі в Управлінні земельних ресурсів, в органах Держгеокадастру, в органах державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, в органах Укрдержгеокадастру, в органах юстиції, в органах нотаріату, в інших компетентних службах, установах та організаціях з питань виділу, приватизації, оформлення, державної реєстрації права власності та отримання на його ім`я свідоцтва про право власності на земельну ділянку орієнтованою площею 2 га для ведення особистого селянського господарства, розташовану на території Кіровоградської області, при цьому конкретне місце знаходження земельної ділянки, її розмір, межі, площу та будь-які інші умови представники вправі визначати на власний розсуд; після чого надає йому право користування та розпорядження цією ж земельною ділянкою (здачі в оренду, позичку, продажу, міни, укладення договорів емфітевзису, суперфіцію, а також будь-яких інших цивільно-правових угод, дозволених законодавством) за ціну та на умовах за своїм розсудом, при цьому всі істотні та факультативні умови договорів, в тому числі, але не виключно, строк дії договорів оренди та розмір орендної плати, суму, за яку буде продаватися земельна ділянка, тощо, представник вправі самостійно згідно їхніх попередніх домовленостей.
16 квітня 2019 року ОСОБА_4 , діючи на підставі довіреності від імені ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області із заявою про затвердження проєкту землеустрою для передачі у власність земельної ділянки загальною площею 2,0000 га, кадастровий номер 3521981300:02:000:5901, для ведення особистого селянського господарства із земель державної власності сільськогосподарського призначення за адресою: Варварівська сільська рада, Долинський район, Кіровоградська область.
Відповідно до наказу Головного управління Дергеокадастру в Кіровоградській області від 22 квітня 2019 року № 11-1360/14-19-СГ «Про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки у власність» ОСОБА_1 надано у власність земельну ділянку площею 2,0000 га, у тому числі: рілля площею 2,0000 га, (кадастровий номер 3521981300:02:000:5901) із земель сільськогосподарського призначення державної власності без зміни цільового призначення для ведення особистого селянського господарства, розташовану на території Варварівської сільської ради Долинського району Кіровоградської області. 
03 травня 2019 року проведено державну реєстрацію права власності ОСОБА_1 на зазначену земельну ділянку. 
24 травня 2019 року між ОСОБА_3 , який діє на підставі довіреності від імені ОСОБА_1 (продавець), та ОСОБА_2 (покупець) укладений договір купівлі-продажу, посвідчений приватним нотаріусом Долинського районного нотаріального округу Кіровоградської області Величко С. О., зареєстрований у реєстрі за № 380, за умовами якого продавець (в особі представника за довіреністю) передав у власність покупця земельну ділянку площею 2,0000 га для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер 3521981300:02:000:5901, розташовану за адресою: Варварівська сільська рада, Долинський район, Кіровоградська область, а покупець прийняв та сплатив за неї обговорену грошову суму. Продаж земельної ділянки вчинено за 50 000,00 грн.
Укладенню зазначеного договору передувало надання ОСОБА_3 заяви від 11 травня 2019 року посвідченої приватним нотаріусом Долинського районного нотаріального округу Кіровоградської області Величко С. О., зареєстрованої в реєстрі за № 313, про надання згоди своїй дружині ОСОБА_2 на купівлю будь-яких земельних ділянок на території Долинського району Кіровоградської області, за ціну та на умовах за її розсудом. Згідно із зазначеною заявою, вказана вище нерухомість набувається під час зареєстрованого шлюбу і є спільною сумісною власністю. 
Позиція Верховного Суду та нормативно-правове обґрунтування
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які передбачені пунктами 1, 3, 4, 8 частини першої статті 411, частиною другою статті 414 цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги.
Вивчивши матеріали справи та доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга  ОСОБА_1 , подана адвокатом Касьян М. С., підлягає задоволенню частково з таких підстав.
Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Згідно з частинами першою, третьою статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.
Суд при розгляді справи має виходити із складу осіб, які залучені до участі у справі позивачем.
Відповідно до статті 51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача. Про залучення співвідповідача чи заміну неналежного відповідача постановляється ухвала. За клопотанням нового відповідача або залученого співвідповідача розгляд справи починається спочатку.
Аналіз положень статті 51 ЦПК України дає підстави для висновку, що заміна первинного відповідача належним відповідачем належить до повноважень суду першої інстанції.
У разі пред`явлення позову не до всіх належних відповідачів, суд не вправі зі своєї ініціативи і без згоди позивача залучати інших відповідачів до участі у справі як співвідповідачів та зобов`язується вирішити справу за тим позовом, що пред`явлений, і щодо тих відповідачів, які зазначені в ньому.
Якщо позивач не заявляє клопотання про заміну неналежного відповідача (або залучення інших співвідповідачів в окремих справах згідно зі специфікою спірних правовідносин), суд повинен відмовляти у задоволенні позову.
Отже, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Разом з тим, установлення належності відповідачів й обґрунтованості позову є обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи.
Зазначені правові висновки викладені Великою Палатою Верховного Суду у постановах: від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц (провадження № 14-61цс18); від 20 червня 2018 року у справі № 308/3162/15-ц (провадження № 14-178цс18); від 21 листопада 2018 року у справі № 127/93/17-ц (провадження № 14-392цс18); від 12 грудня 2018 року у справі № 570/3439/16-ц (провадження № 14-512цс18); від 12 грудня 2018 року у справі № 372/51/16-ц (провадження № 14-511цс18), від 05 травня 2019 року у справі № 554/10058/17 (провадження № 14-20цс19).
Відповідачем є та процесуальна особа, яка на думку позивача, своєю діяльністю (діями або бездіяльністю) порушила його права та до якої позивач направляє свої позовні вимоги (свій позов) звернувшись при цьому до органу суду.
Неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві.
У справі, що переглядається, ОСОБА_1 звернувся з позовом про визнання недійсним договору купівлі-продажу спірної земельної ділянки, до покупця оспорюваного ним правочину ОСОБА_2 , посилаючись на те, що оспорюваний правочин вчинений від його імені представником ОСОБА_3 на підставі довіреності від 12 лютого 2019 року, в своїх особистих інтересах та в інтересах своєї сім`ї, за зловмисною домовленістю з ОСОБА_2 всупереч інтересів позивача. ОСОБА_3 до участі у справі залучений не був. 
Відповідно до частини першої статті 237 ЦК України представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов'язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє. 
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
У постанові Верховного Суду від 30 липня 2020 року у справі № 664/1893/17 (провадження 61-329св19) сформульовано висновок про те, що «у справі за позовом сторони, від імені якої договір (додаткову угоду) вчиняв представник, про визнання недійсним договору (додаткової угоди), належним відповідачем є інша сторона оспорюваного договору (додаткової угоди), а не представник».
Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове судове рішення про відмову в задоволенні позову з підстав його пред`явлення не до всіх відповідачів, апеляційний суд зазначений правовий висновок Верховного Суду не врахував, а тому дійшов помилкового висновку про те, що у справі за позовом ОСОБА_1 співвідповідачем за пред'явленим ним позовом до покупця за оспорюваним правочином повинен бути залучений також представник, який вчинив правочин від імені позивача.
У контексті наведеного Верховний Суд також вважає обґрунтованими доводи заявника про те, що у разі, якщо апеляційний суд в порядку підготовки справи до апеляційного розгляду встановив, що рішення суду першої інстанції може вплинути на права та інтереси ОСОБА_3 , який не брав участі у справі, то в силу повноважень, визначених пунктом 1 частини першої статті 365 ЦПК України, мав повноваження залучити ОСОБА_3 до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору. 
Ураховуючи, що переглядаючи справу в апеляційному порядку, суд апеляційної інстанції помилково зосередився виключно на незалученні до участі у справі як належного відповідача ОСОБА_3 , що за висновком суду є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову ОСОБА_1 , і не перевіряв законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги ОСОБА_2 щодо неправильної оцінки судом першої інстанції наявних у справі доказів, встановлених у справі обставин та застосування до спірних правовідносин статей 203, 215, 232, 238 ЦК України, статті 60 СК України, а тому суд касаційної інстанції в силу повноважень, визначених статтею 400 ЦПК України, позбавлений процесуальної можливості ухвалити у справі власне судове рішення, є підставою для скасування оскаржуваної постанови апеляційного суду та направлення справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
Відповідно до частини першого частини третьої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, на які посилається заявник у касаційній скарзі, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази.
Установивши, що оскаржувана постанова апеляційного суду ухвалена з порушенням норм матеріального і процесуального права, внаслідок чого суд апеляційної інстанції не здійснив повної перевірки законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга ОСОБА_1 , подана в його інтересах адвокатом Касьяном М. С., підлягає задовольненню частково, постанова Кропивницького апеляційного суду від 16 грудня 2021 року підлягає скасуванню, а справу належить передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. 
З огляду на висновок касаційного суду щодо результатів вирішення касаційної скарги, судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи в суді касаційної інстанції, підлягають розподілу за результатами розгляду їх судом, який ухвалить остаточне рішення по суті вирішення спору. 
Керуючись статтями 400, 409, 411, 415, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу  ОСОБА_1 , подану адвокатом Касьяном Миколою Степановичем, задовольнити частково.
Постанову Кропивницького апеляційного суду від 16 грудня 2021 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Головуючий                                                                            О. В. Ступак
 
Судді:                                                                                     І. Ю. Гулейков
 
С. О. Погрібний
 
Г. І. Усик 
 
В. В. Яремко