Номер провадження: 22-ц/813/4827/22 
Справа № 501/3114/18
Головуючий у першій інстанції Смирнов  В. В.
Доповідач Сегеда С. М.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.06.2022 року                                                                 м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого                 Сегеди С.М.,
суддів:                 Гірняк Л.А.,
Цюри Т.В.,
               за участю:
               секретаря                Хухрова С.В.,
               представника ОСОБА_1 - адвоката Баринова Г.М.,

       розглянувши у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції, за допомогою системи «Еasycon» апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 30 вересня 2021 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання майна сумісною власністю та поділ майна подружжя,

                                           встановив:

25.10.2018 року ОСОБА_2  звернулася до суду з позовом до  ОСОБА_1  та збільшивши позовні вимоги, просила визнати об`єктами спільного майна подружжя в рівних частках, по 1/2 частині кожному:
1/4 частину кв. АДРЕСА_1 ;
земельну ділянку № НОМЕР_1 загальною площею) 191 га, кадастровий номер 3521182400:52:000:0102 за адресою: АДРЕСА_2 ;
житловий буд. АДРЕСА_2 ;
новозбудований житловий будинок АДРЕСА_2 ;
визнати за ОСОБА_2 прав власності на 1/2 частину спільного майна подружжя, а саме:
1/4 частину кв. АДРЕСА_1 ;
земельну ділянку № НОМЕР_1 загальною площею 191 га, за адресою: АДРЕСА_2 ;

житловий будинок АДРЕСА_2 ;
новозбудований житловий будинок АДРЕСА_2 ;
припинити права власності ОСОБА_1 на 1/2 частину спільного майна подружжя:
1/4 частину кв. АДРЕСА_1 ;
земельну ділянку № НОМЕР_1 загальною площею 191 га, за адресою: АДРЕСА_2 ;
житловий будинок АДРЕСА_2 ;
новозбудований житловий будинок АДРЕСА_2 .
Також позивачка просила стягнути з відповідача на її користь судові витрати по справі, що підтвердженні квитанціями у розмірі 7700,00 грн.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позовні вимоги обґрунтовані тим, що сторони з 22.04.1999 року по 05.11.2015 рік перебували у зареєстровано шлюбі. Під час шлюбу, за спільні кошти подружжя, було придбане нерухоме майно, загальна вартість якого складає 70 000,00 грн. На час розірвання шлюбу відповідач не оспорював право позивача на Ѕ частину спільного майна, придбаного під час шлюбу, але на сьогодні він не бажає визнавати за позивачем право власності на частку спільного майна подружжя та не дає можливості користуватись та розпоряджатись цим майном.
Рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 30.09.2021 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволені.

Визнано об`єктами спільного майна подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_1 в рівних частках по 1/2 частині кожному:
1/4 частину кв. АДРЕСА_1 ;
земельну ділянку № НОМЕР_1 загальною площею 191 га, кадастровий номер 3521182400:52:000:0102 за адресою: АДРЕСА_2 , за 23 000,00 грн., право власності на яку оформлено на відповідача ОСОБА_1 ;
житловий будинок АДРЕСА_2 ;
новозбудований житловий будинок АДРЕСА_2 .

Визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину спільного майна подружжя:
1/4 частину кв. АДРЕСА_1 ;
земельну ділянку № НОМЕР_1 загальною площею 191 га, кадастровий номер 3521182400:52:000:0102 за адресою: АДРЕСА_2 , за 23 000,00 грн., право власності на яку оформлено на відповідача ОСОБА_1 ;
житловий будинок АДРЕСА_2 ;
новозбудований житловий будинок АДРЕСА_2 .
Припинено право власності ОСОБА_1 на 1/2 частину спільного майна подружжя:
1/4 частину кв. АДРЕСА_1 ;
земельну ділянку № НОМЕР_1 загальною площею 191 га, кадастровий номер 3521182400:52:000:0102 за адресою: АДРЕСА_2 , за 23 000,00 грн., право власності на яку оформлено на відповідача ОСОБА_1 ;
житловий будинок АДРЕСА_2 ;
новозбудований житловий будинок АДРЕСА_2 .

Стягнуто з  ОСОБА_1  на користь  ОСОБА_2  судові витрати в розмірі 7 730,40 грн. 
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 ставить питання про скасування рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 30.09.2021 року, ухвалення нового рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права.
Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 18.05.2022 року за клопотанням представника відповідача ОСОБА_1 - адвоката Баринова Г.М. розгляд справи призначений в режимі відеоконференції (т.2, а.с.80, 85-86).
Крім того, 01.06.2022 року від представника позивача ОСОБА_2 - адвоката Дубінчук Ж.М. надійшло заява про розгляд справи в їх відсутність (т.2, а.с.90-91).

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про необхідність відмови в задоволенні апеляційної скарги, виходячи з наступних підстав.
Як вбачається з матеріалів справи, відповідач ОСОБА_1 01.03.2019 року надав до суду зустрічну позовну заяву (т.1, а.с. 96-98), яка ухвалою Іллічівського міського суду Одеської області від 05.11.2020 року була залишена без розгляду у зв`язку з черговою неявкою позивача та його представника за зустрічним позовом, закрито підготовче судове засідання, призначено справу до розгляду в загальному порядку (т.1, а.с. 250-251).
Проте, ні ОСОБА_1 , ні його представник адвокат Баринов Г.В. не оскаржували вищевказану ухвалу суду у встановленому законом порядку, як то передбачено п.16 ч.1 ст.353 ЦПК України.
В подальшому, ухвалою суду від 04.12.2020 року справу передано до канцелярії суду для вирішення питання про відвід судді Смирнова В.В. (т.1, а.с. 264).
Ухвалою Іллічівського міського суду Одеської області від 10.12.2020 року, суддя Тюмін Ю.О. відмовив у задоволенні заяви про відвід судді Смирнова В.В. (т.2, а.с. 4).

Що ж стосується доводів заявника апеляційної скарги про те, що Іллічівський міський суд Одеської області незаконно розглянув даний спір, тобто з порушенням правил підсудності, то вони спростовані постановою Одеського апеляційного суду від 13.11.2019 року, якою визначена підсудність даного спору - саме Іллічівським міським судом Одеської області (т.1, а.с.142-146). Та обставина, що в мотивувальній частині вказаної постанови суду апеляційної інстанції йдеться про необхідність встановлення вартості нерухомого майна для визначення підсудності, не спростовує її резолютивної частини, якою визначена підсудність даної справи, що за змістом с. 32 ЦПК України не допускає спорів між судами.

Що стосується суті апеляційної скарги та заявленого позову, колегія суддів зазначає наступне.
Вирішуючи даний спір, суд першої інстанції обгрунтовано виходив із того, що сторони перебували у зареєстровано шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про одруження серії НОМЕР_2 , виданого відділом реєстрації актів громадського стану виконкому м. Іллічівська Одеської області від 22.04.1999, актовий запис № 90 (т.1, а.с. 11).
Рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 22.10.2015 року вищевказаний шлюб між сторонами було розірвано (т.1, а.с. 12).

Від шлюбу ІНФОРМАЦІЯ_1 у сторін народилась донька ОСОБА_3 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 , виданого відділом реєстрації громадського стану м. Іллічівська Одеської області 30.05.2000 року, актовий запис № 27 (т.1, а.с. 88).
Крім того, в період шлюбу сторонами було придбано 1/4 частину квартири АДРЕСА_1 , що підтверджується договором купівлі-продажу від 17.09.2009 року, який засвідчений приватним нотаріусом Іллічівського міського нотаріального округу Стрижак Н.С. та зареєстрований в реєстрі № 2710 за ОСОБА_1 (т.1 а.с. 13-15).
Також в п. 3 цього договору зазначено, що ОСОБА_2 при підписанні договору надано письмову згоду на купівлю частини квартири, вказаної в договорі. Згода висловлена письмово та засвідчена приватним нотаріусом Іллічівського міського нотаріального округу Стрижак Н.С. 17.09.2009 року № 2709.
Згідно витягу про реєстрацію в Державному реєстрі правочинів, зареєстровано договір купівлі-продажу від 17.09.2009 року, реєстраційний номер 3620990 (т.1, а.с.16, 17).
Крім того, згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта від 31.08.2018 року, за ОСОБА_1 зареєстровано:
-будинок, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , який придбаний сторонами на підставі договору купівлі-продажу, серія та номер 341, від 07.03.2014 року, посвідчений приватним нотаріусом Гайворонського районного нотаріального округу Кіровоградської області Линюк Н.А., та зареєстрований на праві приватної власності за відповідачем ОСОБА_1 ; 
-земельна ділянка, яка розташована за адресою АДРЕСА_2 , яка придбана сторонами на підставі договору купівлі-продажу, серія та номер 342, посвідчений 07.03.2014 року приватним нотаріусом Гайворонського районного нотаріального округу Кіровоградської області Линюк Н.А., та зареєстрований на праві приватної власності за відповідачем ОСОБА_1 (т.1 а.с. 18-20). 

Таким чином, суд обгрунтовано виходив із того, що все вищеперераховане майно придбано сторонами в період шлюбу, тому позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню, що передбачено ч.3 ст. 368, ч.2 ст. 372 ЦК України, ст.ст. 60, 69, 71, 163 СК України. 

Що ж стосується новозбудованого житлового будинку, загальною площею 47,1 кв.м., житловою площею 32,7 кв.м., який розташований за адресою: АДРЕСА_2 , то колегія суддів не погоджується з доводами позивачки ОСОБА_2 та висновком суду першої інстанції щодо придбання або будівництва вказаного житлового будинку сторонами в період шлюбу.
Такого висновку колегія суддів дійшла, виходячи з наступного. 
Так, згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта від 18.07.2019 року, за відповідачем ОСОБА_1 зареєстровано житловий будинок, загальною площею 47,1 кв.м., житлова площа 32,7 кв.м., який розташований за адресою: АДРЕСА_2 , який належить на праві приватної власності відповідно декларації про готовність об`єкта до експлуатації, серія та номер: КД 141181161042, виданого 26.04.2018 року Управлінням Державної архітектурно-будівельної інспекції у Кіровоградській області за відповідачем ОСОБА_1 , тобто майже через три роки після розірвання шлюбу (т.1, а.с. 86-87).
Відповідно до рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 01.11.2018 року, тобто вже більше ніж через три роки після розірвання шлюбу, було проведено державну реєстрацію права приватної власності на житловий будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_2 за відповідачем ОСОБА_1 (т.1, а.с. 228).

При цьому позивачка ОСОБА_2 не надала суду належних та допустимих доказів того, що вона приймала участь у будівництві вказаного житлового будинку і що він належить сторонам на праві спільної сумісної власності.

Згідно ч.ч. 1,5,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Колегія суддів зазначає, що заявник апеляційної скарги частково надав суду достатні, належні і допустимі докази існування обставин, на які він посилається як на підставу своїх заперечень проти позовних вимог, оскаржуваного судового рішення та доводів апеляційної скарги.
За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

У відповідності до ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
При цьому, докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Колегія суддів також зазначає, що Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі - Конвенція) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Суд апеляційної інстанції враховує положення практики ЄСПЛ про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справа «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)

Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням матеріального і процесуального права.
Разом з тим, за змістом п.4 ч.1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміна судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду, в частині визнання об`єктами спільного майна подружжя в рівних частках, по 1/2 частині кожному, визнання за ОСОБА_2 права власності на 1/2 частину спільного майна подружжя, припинення права власності ОСОБА_1 на 1/2 частину спільного майна подружжя, стосовно 1/4 частини кв. АДРЕСА_1 ; земельної ділянки № НОМЕР_1 загальною площею 191 га, кадастровий номер 3521182400:52:000:0102 за адресою: АДРЕСА_2 , право власності на яку оформлено на відповідача ОСОБА_1 ; житлового будинку АДРЕСА_2 , доводи апеляційної скарги судового рішення у вказаній частині не спростовують, оскільки рішення ухвалено в цій частині у відповідності до вимог матеріального і процесуального права.

Що ж стосується судового рішення в частині визнання об`єктами спільного майна подружжя в рівних частках, по 1/2 частині кожному, визнання за ОСОБА_2 права власності на 1/2 частину спільного майна подружжя, припинення права власності ОСОБА_1 на 1/2 частину спільного майна подружжя, стосовно новозбудованого житлового будинку АДРЕСА_2 , то воно у вказаній частині є незаконним.

У зв`язку з цим апеляційну скаргу у вказаній частині слід задовольнити, судове рішення в цій частині - скасувати і прийняти постанову, якою в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 в цій частині відмовити.
В решті апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, оскаржуване рішення суду - залишити без змін.

Що стосується розподілу між сторонами судових витрат, то колегія суддів виходить із вимог, передбачених ст. 141 ЦПК України, згідно яких судові витрати підлягають розподілу між сторонами пропорційно задоволеним позовним вимогам і апеляційної скарги, враховуючи, що із заявлених 4-х позовних вимог підлягає задоволенню 3, із 4-х вимог апеляційної скарги підлягає задоволенню 1.
У зв`язку з чим, колегія суддів вважає за необхідне розподілити між сторонами судові витрати, шляхом зменшення суми судових витрат, які підлягають стягненню з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 із 7730,40 грн. до 5797,80 грн.
Колегія суддів також вважає за необхідне стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати в суді апеляційної інстанції: судового збору в сумі 948,90 грн. та витрати на правничу допомогу адвоката в сумі 1375 грн.

При цьому колегія суддів зазначає, що згідно ст.137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Так, вирішуючи питання про перерозподіл між сторонами судових витрат, колегія суддів виходить із того, відповідно до статті 141 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача судовий збір, витрати по сплаті якого понесені позивачем і документально підтвердженні. В матеріалах справи містяться копії витягу з договору про надання правничої допомоги № 425 від 31.08.2018 року, квитанція № 15 від 22.10.2018 року про сплату 4 500,00 грн. за договором № 425 від 31.08.2018 року, ордеру на ім`я адвоката Дубінчук Ж.М. (т.1, а.с.21-25).
Згідно квитанцій № 96-25021Р/1, 97-25021Р/1, 95-25021Р/1 від 25.10.2018 року та квитанції №202-25021N/1 від 23.07.2019 року позивачем ОСОБА_2 сплачено судовий збір в загальному розмірі 2 530,40 грн. (т.1, а.с. 1-3, 80).
Крім того, колегією суддів враховано, що позивачка ОСОБА_2 просила суд стягнути з відповідача витрати пов`язані зі зверненням до суду, та які підтверджені квитанціями на суму 5200,00 грн., а всього на загальну суму 7730,40 грн.
Також колегією суддів раховано, що за подання апеляційної скарги ОСОБА_1 сплачену судовий збір у сумі 3795,60 грн. і витрати на правничу допомогу у сумі 5500 грн. (т.2, а.с.60-63, 64).

Керуючись ст.ст. 141, 367, 368, п.1, п.2 ч.1 ст. 374, ст. 375, п.4 ч.1 ст. 376, ст.ст. 381 - 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд
                                 постановив:        

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 30 вересня 2021 року, в частині визнання об`єктами спільного майна подружжя в рівних частках, по 1/2 частині кожному, визнання за ОСОБА_2 права власності на 1/2 частину спільного майна подружжя, припинення права власності ОСОБА_1 на 1/2 частину спільного майна подружжя, стосовно новозбудованого житлового будинку АДРЕСА_2 , скасувати і прийняти постанову, якою в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 в цій частині відмовити.
Розподілити між сторонами судові витрати, шляхом зменшення суми судових витрат, які підлягають стягненню з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 із 7730,40 грн. до 5797,80 грн. (п`ять тисяч сімсот дев`яносто сім гривень 80 копійок).
Стягнути із ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН: НОМЕР_4 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ІПН: НОМЕР_5 , понесені судові витрати в суді апеляційної інстанції: судового збору в сумі 948,90 грн. (дев`ятсот сорок вісім гривень 90 копійок) та витрати на правову допомогу в сумі 1375 грн. (одна тисяча триста сімдесят п`ять гривень).

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції України протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення. 

Повне судове рішення складено 06.06.2022 року.

Судді Одеського апеляційного суду:                 С.М. Сегеда        

                Л.А. Гірняк

                Т.В. Цюра