ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД      
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116, (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"02" червня 2022 р.           Справа№ 910/11844/21
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого:           Коробенка Г.П.
суддів:            Кравчука Г.А. 
          Козир Т.П. 
 
 за участю секретаря судового засідання Огірко А.О.

за участю представника(-ів): згідно з протоколом судового засідання від 02.06.2022

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Акціонерна компанія "Київводоканал" 
на рішення Господарського суду міста Києва 
від 11.10.2021 (повний текст складено та підписано 23.10.2021)
у справі №910/11844/21 (суддя Головіна К.І.)
за позовною заявою    Товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпрошина"
до Приватного акціонерного товариства "Акціонерна компанія "Київводоканал"
про стягнення 629 709,10 грн.

ВСТАНОВИВ:
До Господарського суду міста Києва із позовом звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю "Дніпрошина" (далі - ТОВ "Дніпрошина", позивач) до Приватного акціонерного товариства "Акціонерна компанія "Київводоканал" (далі - ПрАТ "АК "Київводоканал", відповідач) про стягнення заборгованості у сумі 629 709,10 грн. 
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач порушив умови договору поставки № 862/24/16-19 від 23.05.2019 р. в частині повної та своєчасної сплати вартості поставленого позивачем товару, внаслідок чого у відповідача утворилась заборгованість.
Рішенням Господарського суду міста Києва від 11.10.2021 у справі №910/11844/21  провадження за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпрошина" до Приватного акціонерного товариства "Акціонерна компанія "Київводоканал" про стягнення заборгованості у сумі 629 709,10 грн. в частині позовних вимог про стягнення заборгованості у сумі 432 022,00 грн. закрито.  Позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпрошина" до Приватного акціонерного товариства "Акціонерна компанія "Київводоканал" про стягнення заборгованості у сумі 197 687,10 грн.    задоволено. Стягнуто з Приватного акціонерного товариства "Акціонерна компанія "Київводоканал" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпрошина" пеню у сумі 63 482 грн. 03 коп., інфляційні втрати у сумі 85 683 грн. 73 коп., 3 % річних у сумі 48 521  грн. 34 коп., витрати по сплаті судового збору в розмірі 2     965 грн. 31 коп.
Не погодившись з прийнятим рішенням, Приватне акціонерне товариство "Акціонерна компанія "Київводоканал" звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 11.10.2021 в частині стягнення санкцій та прийняти нове рішення, яким   зменшити розмір штрафних санкцій (пені) з 63    482, 03 грн. до 1000 грн.
Підставою для скасування рішення суду   та  зменшення  штрафних   санкцій скаржник невнесення плати споживачами міста Києва за надані послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, що  спричинило неможливість своєчасно розрахуватися із Позивачем за поставлений товар.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 20.04.2022 апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Акціонерна компанія "Київводоканал"  у справі  даній  справі  призначено  до розгляду  на 02.06.2022.
В судовому засіданні представник  відповідача підтримав апеляційну скаргу з викладених у ній підстав, просив суд апеляційну скаргу задовольнити.  Відповідно  представник  позивача просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення суду - без змін.
Суд, беручи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, перевіривши матеріали справи,  доводи апеляційної скарги,  пояснення прокурора  та  представників  сторін, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права при прийнятті оскаржуваного  рішення,  вважає, що    воно  підлягає  зміні  з  огляду  на  наступне.
Відповідно до ч. 1  ст. 265 ГК України  за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму. До відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення  Цивільного кодексу України  про договір купівлі-продажу (ч. 6 вказаної статті).
Згідно з ч. 1  ст. 655 ЦК України  за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.
З матеріалів справи слідує , що 23.05.2019 р. між ТОВ "Дніпрошина" (постачальник) та ПрАТ "АК "Київводоканал" (покупець) був укладений договір поставки № 862/24/16-19 (далі - договір).
Відповідно до умов цього договору постачальник зобов`язується у визначений цим договором строк передати у власність покупця шини для транспортних засобів великої та малої тонажності за найменуваннями, в асортименті та за цінами, що вказуються у специфікації, що є невід`ємною частиною цього договору, згідно заявок покупця в письмовому та електронному вигляді, а покупець зобов`язується прийняти товар і оплатити його вартість на нижчезазначених умовах договору (п. 1.1).
Загальна ціна договору складає 5         966         346,00 грн. (п. 2.1 договору). Номенклатура та ціна товару визначаються в специфікації, яка є додатком до цього договору, підписується уповноваженими представниками обох сторін (п. 2.2 договору).
Постачання товару здійснюється транспортом постачальника на склад структурного підрозділу покупця (технічного департаменту). Строком поставки є 5 робочих днів з дати надання письмової заявки покупцем (п. 3.2 договору). Перехід права власності на товар до покупця відбувається з моменту передачі йому товару та підписання накладних на товар (п. 3.4 договору). Датою поставки товару вважається дата отримання товару уповноваженим представником покупця, що підтверджується його підписом на видатковій накладній (п. 3.6 договору).
Розрахунки за товар здійснюються на підставі рахунку-фактури постачальника, який виписується відповідно до заявки покупця та специфікації. Покупець здійснює оплату товару протягом 45 календарних днів з моменту отримання товару від постачальника шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника (п. 5.1 договору).
Договір набуває чинності з моменту його підписання і діє до 31.12.2019 р. Закінчення договору не звільняє сторони від виконання тих зобов`язань, що лишились невиконаними (п. 11.1).
Судом встановлено, що на виконання договору поставки, відповідно до видаткових накладних, підписаних сторонами без зауважень, у період з 05.06.2019 р. по 15.05.2020 р. позивач поставив відповідачу товар на загальну суму 3 996 867,00 грн.
Відповідач свої зобов`язання з оплати товару виконав неналежним чином, на час подачі позову вартість поставленої продукції сплатив частково - у сумі 3 564 845,00 грн.
В подальшому, в ході  розгляду  справи відповідач повністю сплатив вартість поставленого йому товару на суму 432 022,00 грн., з чого  слідує, що  грошове зобов`язання відповідача припинилось, відтак, у цій частині провадження  підлягає закриттю на підставі п. 2 ч. 1  ст. 231 ГПК України  , про  що  суд  1-ї  інстанції  цілком  правомірно  зазначив  у оскаржуваному  рішенні.
Відповідно до ч. 1  ст. 623 ЦК України  боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані ним збитки. Нормами ч. 2  ст. 625 ЦК України  передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
З  огляду на  зазначені  норми матеріального права, висновки суду 1-  інстанції  стосовно стягнення матеріальних втрат у вигляді інфляційних в сумі 85  683,73 грн. та 3 % річних у сумі 48  521,34 грн.,  колегія  вважає  правильними  по суті  та  арифметично  вірними,  оскільки  передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та 3 % річних (в порядку  статті 625 ЦК України) є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.
Відповідно до  ст. 611 ЦК України  та  ст. 230 ГК України  у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.
Частиною 1  ст. 549 ЦК України  встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.
Відповідно до  ст. 1, 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань"  платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений  статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.
У пункті 7.3 договору сторони погодили, що покупець у випадку порушення виконання умов п. 5.1 договору сплачує постачальнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожний прострочений день встановленого строку.
Перевіривши наданий позивачем розрахунок штрафних санкцій на підставі наведених приписів закону та умов договору, суд апеляційної  інстанції  встановив, що з відповідача підлягає стягненню пеня у сумі 63 482,03 грн., що відповідає   розміру  пені  заявленій позивачем.
При цьому  колегія  зважає на  клопотання відповідача про зменшення розміру штрафних санкцій,  та зазначає наступне.
Відповідно до статті 233 Господарського кодексу України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.
Згідно з частиною 3 статті 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.
За змістом зазначених норм, вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, суд повинен оцінити, чи є такий випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу; ступеня виконання зобов`язання боржником; причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної особи (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки) тощо.
Таким чином, аналіз зазначених норм права дозволяє дійти висновку, що право суду зменшити заявлені до стягнення суми штрафних санкцій пов`язане з наявністю виняткових обставин, встановлення яких вимагає надання оцінки поданим учасниками справи доказам та обставинам, якими учасники справи обґрунтовують наявність підстав для зменшення штрафних санкцій, так і заперечення інших учасників щодо такого зменшення. Обов`язок доведення існування обставин, які можуть бути підставою для зменшення розміру заявленої до стягнення суми пені, покладається на особу, яка заявляє відповідне клопотання.
Зменшення розміру неустойки є правом суду, а за відсутності в законі як переліку виняткових обставин, так і врегульованого розміру (відсоткове співвідношення) можливого зменшення штрафних санкцій, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи,  враховуючи загальні засади цивільного законодавства, передбачені статтею 3 Цивільного кодексу України (справедливість, добросовісність, розумність) та з дотриманням правил статті 86 Господарського процесуального кодексу України на власний розсуд та внутрішнім переконанням вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе таке зменшення та конкретний розмір зменшення неустойки.
Такого правового висновку дійшов Верховний Суд у Постанові від 27.03.2019 у справі № 912/1703/18, від якого колегія суддів Верховного Суду не вважала за необхідне відступати при розгляді справи № 922/2772/18.
Визначення конкретного розміру зменшення штрафних санкцій належить до дискреційних повноважень суду. При цьому, реалізуючи свої дискреційні повноваження, які передбачені статтями 551 Цивільного кодексу України та 233 Господарського кодексу України щодо права зменшення розміру належних до сплати штрафних санкцій, суд, враховуючи загальні засади цивільного законодавства, передбачені статтею 3 Цивільного кодексу України (справедливість, добросовісність, розумність) має забезпечити баланс інтересів сторін, та з дотриманням правил статті 86 Господарського процесуального кодексу України визначати конкретні обставини справи (як-то: ступінь вини боржника, його дії щодо намагання належним чином виконати зобов`язання, ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, дії/бездіяльність кредитора тощо), які мають юридичне значення, і, з огляду на мотиви про компенсаційний, а не каральний характер заходів відповідальності з урахуванням встановлених обстави справи, не допускати фактичного звільнення від їх сплати без належних правових підстав.
Відповідно до сталої судової практики вбачається, що «не існує двох однакових справ» як за фактично-доказовою базою (обставин справи та зібраних у них доказів), так і за істотними правовими ознаками (в частині стягнення пені), що свідчить про неподібність правовідносин у них, а отже суд виходячи з дискреційних повноважень, самостійно вирішує питання щодо зменшення (в кількісних характеристиках) розміру штрафних санкцій.
Аналогічна правова позиція висвітлена Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного господарського суду в Постанові від 24 вересня 2020 року по справі № 915/2095/19.
Відмовляючи  в задоволенні  клопотання  про   зменшення  розміру  штрафних  санкцій, суд  1-ї  інстанції зазначив , що відповідач не довів наявності виняткових обставин для зменшення штрафних санкцій, поважних причин невиконання зобов`язання з урахуванням інтересів обох сторін, не навів доводів щодо неспівмірності пені розмірам штрафних санкцій позивача та щодо заінтересованості кредитора (позивача) у стягненні пені, з  чим  колегія  не  погоджується,  оскільки  місцевим  господарським    судом  не  враховано наступне .
Основним видом доходу ПрАТ «АК «Київводоканал»  є отримання плати за надані послуги з централізованого водопостачання та водовідведення.
Згідно реєстру суб`єктів господарювання, які провадять діяльність у сферах енергетики та комунальних послуг, діяльність яких регулюється Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, станом на 31.08.2019, зазначено, що Позивач має ліценцію на господарську діяльність - питна вода (централізоване водопостачання та водовідведення).
Як  зазначає  відповідач в апеляційній  скарзі, за даними Держстату, які  є в  загальному доступі: «на кінець грудня 2020 року заборгованість населення зі сплати за постачання та розподіл природного газу становила 31,5 млрд грн, за постачання теплової енергії та гарячої води - 24,1 млрд грн, за постачання та розподіл електричної енергії - 6,1 млрд грн, за централізоване водопостачання та водовідведення - 5,7 млрд грн, за управління багатоквартирним будинком - 5,1 млрд грн, за надання послуг з вивезення побутових відходів -1,1 млрд грн».
Судом  апеляційної  інстанції враховано, що  ПрАТ «АК «Київводоканал» виконало  свої  зобов`язання за договором поставки від 23.05.2019 № 862/24/16-19 в повному обсязі і не ухилялося від такого виконання,  незважаючи на  те, що   причиною    прострочки  виконання  зобов`язанная  за  договором    є   невчасне надходження коштів до підприємства, що  пов`язано із внесенням плати споживачами міста Києва за надані послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, які здійснюються несвоєчасно та не в повному обсязі.
Враховано  судом і те, що  відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» на період дії карантину або обмежувальних заходів, пов`язаних із поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19), та протягом 30 днів з дня його відміни забороняється нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені) за несвоєчасне здійснення платежів за житлово-комунальні послуги, що  позбавило відповідача можливості стягувати компенсаційні втрати пов`язанні з порушенням строків на оплату наданих відповідачем послуг споживачам, що також  знайшло своє  відображення  в  п. 8 Прикінцевих положень Господарського кодексу України.
В сукупності вищевикладене підтверджує наявність у ПрАТ «АК «Київводоканал» скрутного майнового становища, що і було причиною несвоєчасного виконання зобов`язання, причиною   чому є  факт прямої залежності фінансових можливостей ПрАТ «АК «Київводоканал» від надходження коштів за послуги з централізованого водопостачання та водовідведення.
Зважаючи на  викладене вище, враховуючи ступінь виконання відповідачем своїх зобов`язань за Договором,  наявність об`єктивних обставин, що перешкоджали своєчасному виконанню обов`язків, зусилля відповідача, прикладені для виконання ним умов Договору, відсутністю збитків внаслідок неналежного виконання зобов`язань, беручи до уваги те, що правовий зміст інституту неустойки, основною метою якої є стимулювання боржника до виконання основного грошового зобов`язання, а також те, що неустойка не повинна перетворюватись на несправедливо непомірний тягар для боржника і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора, колегія суддів приходить до висновку, що зменшення розміру  штрафних  санкцій , а саме  пені до 1000 грн.   є оптимальним балансом інтересів сторін у спорі та запобігатиме настанню негативних наслідків для сторін.

Відповідно до ст. ст. 73, 74, 77 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судовому рішенні, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції враховує висновки Європейського суду з прав людини у справі "Проніна проти України" (Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006), в якому зазначено, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.  
У даній справі сторонам було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин згідно з нормами матеріального та процесуального права.  
Відповідно до частини 1 статті 277 Господарського процесуального кодексу України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
За результатами перегляду даної справи, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга Приватного акціонерного товариства "Акціонерна компанія "Київводоканал" підлягає  задоволенню, а рішення Господарського суду міста Києва від 11.10.2021 у справі №910/11844/21- зміні шляхом  викладення  резолютивної  його  частини   в  новій  редакції про часткове задоволення позовних вимог та   зменшення  розміру  штрафних  санкцій. В решті  рішення  залишається без змін.
Судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на відповідача, оскільки  зміна  рішення  є наслідком реалізації  судом  апеляційної  інстанції його  дискреційних повноважень   на  зменшення  штрафних  санкцій, що ніяким чином не  спростовує правильність  висновків  суду   1-ї  інстанції   щодо суті  спору.  
Керуючись ст.ст. 129, 269, 270, п. 2 ч. 1 ст. 275, ст. ст. 277, 281 - 283 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,

П О С Т А Н О В И В:

        Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Акціонерна компанія «Київводоканал» задовольнити частково. 
Рішення Господарського суду міста Києва від 11.10.2021 у справі № 910/11844/21 змінити, виклавши його резолютивну частину в наступній редакції:
       «Провадження за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпрошина" до Приватного акціонерного товариства "Акціонерна компанія "Київводоканал" про стягнення заборгованості у сумі 629 709,10 грн. в частині позовних вимог про стягнення заборгованості у сумі 432 022,00 грн. закрити». 
        Позовні вимоги задовольнити частково. 
Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Акціонерна компанія «Київводоканал» (01015, м. Київ, вул. Лейпцизька, 1а, ідентифікаційний код 03327664) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпрошина» (08301, Київська обл., м. Бориспіль, вул. Шевченка, 100А, ідентифікаційний код 41676522)   пеню у сумі 1000 грн., інфляційні втрати у сумі 85 683 грн. 73 коп., 3 % річних у сумі 48 521  грн. 34 коп., витрати по сплаті судового збору в розмірі 2965 грн 31 коп.».
Видачу наказу на виконання цієї постанови доручити Господарському суду міста Києва.
Витрати по сплаті судового збору за подачу апеляційної скарги покласти на Приватного акціонерного товариства "Акціонерна компанія "Київводоканал".
Матеріали справи №910/11844/21 повернути до Господарського суду міста Києва.
Постанова суду набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у встановленні ГПК України порядку і строки. 
Повний текст складено та підписано 09.06.2022.

Головуючий суддя                                                            Г.П. Коробенко 

Судді                                                                                Г.А. Кравчук

                                                                                Т.П. Козир