Номер провадження: 22-ц/813/3999/22 
Справа № 522/21486/18
Головуючий у першій інстанції Шенцева О.П
Доповідач Вадовська Л. М.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

       01.07.2022 року                                                                 м. Одеса 

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів:
головуючого (судді-доповідача) - Вадовської Л.М., 
суддів - Колеснікова Г.Я., Сєвєрової Є.С.,
за участю секретаря - Поворозко І.Ю., 
переглянувши справу №522/21486/18 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , за участю третіх осіб приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Осінцевої Валентини Михайлівни, приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Буракової Олександри Ігорівни за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 6 липня 2021 року у складі судді Шенцевої О.П., -
в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_1 , звернувшись 6 грудня 2018 року до суду з позовом до відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , просив: 
поновити ОСОБА_1 строк звернення до суду з позовом;
визнати недійсним договір дарування, посвідчений 14 грудня 2012 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Осінцевою В.М., за яким ОСОБА_2 та ОСОБА_3 подарували ОСОБА_6 по Ѕ частці апартаментів №261 в будинку АДРЕСА_1 ; скасувати державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно апартаментів №261 в будинку АДРЕСА_1 за ОСОБА_6 ;
скасувати державну реєстрацію рішення Приморського районного суду м. Одеси від 2 лютого 2012 року та рішення апеляційного суду Одеської області від 11 квітня 2012 року, яким визнано недійсним договір купівлі-продажу між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 та визнано право власності за ОСОБА_2 та ОСОБА_3 по Ѕ частці на апартаменти №261, розташовані за адресою: АДРЕСА_1 (т.1 а.с.4-16).
Ухвалою судді Приморського районного суду м. Одеси від 12 грудня 2018 року відкрито провадження у справі (т.1 а.с.74).
30 вересня 2019 року ОСОБА_1 подав уточнену позовну заяву до відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_6 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , в якій просив:
поновити ОСОБА_1 строк звернення до суду з позовом;
визнати недійсним договір дарування, посвідчений 14 грудня 2012 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Осінцевою В.М., за яким ОСОБА_2 та ОСОБА_3 подарували ОСОБА_6 по Ѕ частці апартаментів №261 в будинку АДРЕСА_1 ; скасувати державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно апартаментів №261 в будинку АДРЕСА_1 за ОСОБА_6 ;
скасувати державну реєстрацію рішення Приморського районного суду м. Одеси від 2 лютого 2012 року та рішення апеляційного суду Одеської області від 11 квітня 2012 року, яким визнано недійсним договір купівлі-продажу між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 та визнано право власності за ОСОБА_2 та ОСОБА_3 по Ѕ частці на апартаменти №261, розташовані за адресою: АДРЕСА_1 ;
визнати недійсним договір купівлі-продажу апартаментів АДРЕСА_2 , укладений між ОСОБА_6 та ОСОБА_4 , посвідчений 17 листопада 2018 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Бураковою О.І.;
визнати недійсним іпотечний договір, укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , посвідчений 17 листопада 2018 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Бураковою О.І., яким передано в іпотеку апартаменти №261 в будинку АДРЕСА_1 ;
скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 44103946 від 17 листопада 2018 року, вчинену приватним нотаріусом Бураковою О.І., за яким право власності перейшло до ОСОБА_4 ; 
скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 44104229 від 17 листопада 2018 року, вчинену приватним нотаріусом Бураковою О.І., за яким право власності перейшло до ОСОБА_5 (т.1 а.с.238-250). 
Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 30 вересня 2019 року у прийнятті уточненої позовної заяви відмовлено, у залученні до участі в справі співвідповідачів та третіх осіб відмовлено.
Постановою Одеського апеляційного суду від 7 липня 2020 року ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 30 вересня 2019 року скасовано, справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 18 лютого 2021 року уточнену позовну заяву прийнято до провадження (т.2 а.с.123-124).
Позовні вимоги ОСОБА_1 обґрунтував тим, що судовим рішенням у справі №1527/8655/12 стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 2056921,63 грн., при зверненні до примусового виконання рішення виконано частково, залишок суми стягнення становить 1824281,47 грн., виконавчий документ повернуто постановою державного виконавця від 20 березня 2017 року у зв`язку з відсутністю майна боржника ОСОБА_2 . При зверненні 14 листопада 2018 року до державного реєстратора речових прав було з`ясовано реєстрацію нерухомого майна, а саме апартаментів АДРЕСА_2 на підставі судового рішення за ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , в подальшому на підставі нотаріально посвідченого 14 грудня 2012 року договору дарування за ОСОБА_6 , надалі на підставі нотаріально посвідченого 17 листопада 2018 року договору купівлі-продажу за ОСОБА_4 , яка передала вказаний об`єкт нерухомого майна в іпотеку ОСОБА_5 . Позивач ОСОБА_1 вважає, що договір дарування нерухомого майна від 12 грудня 2012 року є недійсним в силу його фіктивності, як такий, що укладений під час дії арешту, накладеного в справі №1527/8655/12, та з метою уникнення цивільно-правової відповідальності боржника ОСОБА_2 . Державна реєстрація речового права за ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на нерухоме майно на підставі судового рішення у справі №2/1522/8390/11 про визнання недійсним договору купівлі-продажу, визнання права власності на нерухоме майно проведена під час дії арешту, накладеного в справі №1527/8655/12, тому така підлягає скасуванню. Ухвалення судом рішення про скасування заходів забезпечення позову, яке згодом було скасоване, не спростовує презумпції правомірності первинного рішення, а заходи забезпечення позову залишаються чинними з моменту їх прийняття. Аналіз судової практики приводить до висновку, що наявність в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна запису про заборону відчуження майна є перешкодою для здійснення державним реєстратором реєстраційних дій до того часу, поки таке обмеження не буде зняте. Строк позовної давності підлягає поновленню для визнання недійсним договору дарування від 14 грудня 2012 року, оскільки про порушення права стало відомо після ознайомлення 31 жовтня 2018 року з матеріалами виконавчого провадження про неможливість стягнення грошової суми у зв`язку з відсутністю майна у боржника ОСОБА_2 . 
Відповідач ОСОБА_2 в особі представника позов не визнав, зазначивши у відзиві, що виконавчий лист у справі №1527/8655/12 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошових коштів був виданий судом 11 грудня 2014 року, виконавче провадження відкрито 25 квітня 2016 року, оспорюваний договір дарування укладений 14 грудня 2012 року, у зв`язку з чим позивач потенційно міг дізнатися про стан майна ОСОБА_2 після 11 грудня 2014 року. Строк звернення до суду не підлягає поновленню, ОСОБА_1 пропустив позовну давність без поважних причин. Приватний нотаріус Осінцева В.М. не здійснювала державної реєстрації речових прав за ОСОБА_6 у 2012 році, предмет спору в цій частині відсутній. Реєстрація права власності на Ѕ частку нерухомого майна здійснена за ОСОБА_2 та ОСОБА_7 на виконання рішення суду, така реєстрація не порушує прав ОСОБА_1 . Позивач не обґрунтував, яким чином обраний спосіб захисту прав зможе захистити чи поновити його права і які саме. Посилання на те, що державна реєстрація речового права була проведена під час дії арешту, безпідставне, оскільки рішенням суду в справі №1527/8655/12 було відмовлено в позові та скасовано заходи забезпечення позову. Та обставина, що в подальшому судове рішення про відмову в позові було скасовано в касаційному порядку, жодним чином не дає позивачу підстав стверджувати, що реєстрація права власності на нерухоме майно за ОСОБА_2 та ОСОБА_3 була здійснена під час дії арешту. Станом на 14 грудня 2012 року ОСОБА_2 не мав визнаних судом грошових зобов`язань перед ОСОБА_1 , так як судове рішення у справі №1527/8655/12 було скасоване. Звертаючись до суду з позовом про визнання недійсним договору дарування, позивач стверджує, що договір дарування є фраудаторним правочином, тобто таким, що вчинений боржником на шкоду кредитора. При цьому ж позивач стверджує, що цей правочин є фіктивним, тобто не направленим на створення наслідків, які обумовлені цим правочином. Однак фраудаторні правочини законодавством регулюються тільки у певних сферах, зокрема, у банкрутстві неплатоспроможних банків, а також у виконавчому провадженні. Позивач помиляється щодо регулювання фраудаторних правочинів нормами Закону України «Про виконавче провадження» станом на 14 грудня 2012 року, оскільки даним Законом превентивні заходи щодо недопущення відчуження майна боржника були введені в дію тільки у 2016 році. Що ж до фіктивності правочину дарування, то стаття 234 ЦК України передбачає, що у всіх сторін фіктивного договору має бути намір створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. В даному випадку це не доведено, ОСОБА_2 не мав наміру укладати фіктивний правочин та дійсно подарував свою частину у праві власності на апартаменти дочці ОСОБА_6 , яка зі своєї сторони прийняла дар, зареєструвала за собою право власності та вступила в правомочності власника апартаментів. Після передання своєї частки у праві власності ОСОБА_6 ОСОБА_2 жодним чином не реалізував правомочності власника (співвласника) приміщень, що додатково підтверджує відсутність у нього будь-якого умислу на укладення саме фіктивного договору дарування. Позивач також не надав доказів, що відповідач ОСОБА_3 мала намір та умисел укласти саме фіктивний договір (т.1 а.с.77-79).
Відповідач ОСОБА_4 позов не визнала, зазначивши у відзиві, що реєстрація права власності ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на нерухоме майно проведена на виконання рішення суду, така реєстрація не порушує прав та інтересів ОСОБА_1 . На момент посвідчення договору дарування предмет спору не мав обтяжень. Придбання ОСОБА_4 у ОСОБА_6 нерухомого майна посвідчено нотаріально, на час продажу майно належало продавцю та не мало обтяжень (т.1 а.с.210-214, т.2 а.с.137-143).
Відповідачі ОСОБА_3 , ОСОБА_6 , ОСОБА_5 відзиви на позов не подали.
Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 19 квітня 2021 року закрито підготовче провадження, справу призначено до розгляду по суті.
Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 6 липня 2021 року в задоволенні позову відмовлено за недоведеністю вимог (т.2 а.с.204-215). 
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції скасувати, постановити нове рішення про задоволення позову (т.3 а.с.1-14).
За змістом вимог апеляційної скарги незаконність і необґрунтованість рішення з підстав невідповідності висновків, викладених в рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, неправильного застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права полягає в наступному. Договір дарування є недійсним правочином. Ухвалення судом рішення про скасування заходів забезпечення позову, яке згодом було скасоване, не спростовує презумпції правомірності первинного рішення, а заходи забезпечення позову залишаються чинними з моменту їх прийняття. Правочин щодо відчуження майна, яке перебуває під арештом, може бути визнано недійсним за позовом заінтересованої особи, незалежно від того чи було зареєстроване таке обтяження відповідно до вимог на час його укладення, якщо про встановлену заборону сторонам правочину було відомо. Оспорювані правочини відносяться до фраудаторних. До обставин, які дозволяють кваліфікувати оспорювані договори як фраудаторні, відноситься: момент вчинення договорів (14 грудня 2012 року після незаконного скасування арешту, 17 листопада 2018 року після запиту з Реєстру щодо належності майна власнику); контрагент, з яким боржник вчинив оспорюваний договір дарування є родичем боржників; договір дарування є безоплатним, сторони діяли очевидно недобросовісно та зловживали правами, так як вчиняли оспорюваний договір, що порушує майнові інтереси кредитора і направлений на недопущення звернення стягнення на майно боржника. Посилання суду на невірно обраний спосіб захисту порушеного права в частині визнання недійсним договору купівлі-продажу безпідставне, позивач не визначав себе власником майна, тому не повинен зверталися до суду з позовом в порядку статті 388 ЦК України. 
В апеляційній скарзі не зазначено нові обставини, що підлягають встановленню, докази, які підлягають дослідженню чи оцінці.
Відзиви на апеляційну скаргу не подано. 
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про часткове задоволення апеляційної скарги, зміну мотивувальної частини рішення суду виключенням висновку про неправильний спосіб захисту порушеного права, необхідність подачі віндикаційного позову та залишення без змін рішення в його резолютивній частині з огляду на наступне. 
Учасниками справи в порядку доведення обставин, на які посилалися як на підставу своїх вимог та заперечень, надано докази, що містять наступні дані.
У справі №2/1522/4841/12 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», за участю третьої особи ОСОБА_8 про визнання договору купівлі-продажу нежитлових приміщень та іпотечного договору недійсним, зобов`язання вчинити певні дії, визнання права власності ухвалено рішення 11 квітня 2012 року апеляційним судом Одеської області, яким рішення Приморського районного суду м. Одеси від 2 лютого 2012 року змінено:
визнано недійсним договір купівлі-продажу, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , посвідчений 10 вересня 2007 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Юрасовою А.М., зареєстрований в реєстрі за №4832, щодо нежилого приміщення (номер-апартаменти з кухнею) № НОМЕР_1 загальною площею 97,9 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ;
повернуто сторони у первісний стан зобов`язанням ОСОБА_2 повернути ОСОБА_1 78320,00 грн., зобов`язанням ОСОБА_1 повернути ОСОБА_2 нежилі приміщення (номер-апартаменти з кухнею) №261 загальною площею 97,9 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ; 
визнано недійсним іпотечний договір, укладений між АТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_1 , посвідчений 10 вересня 2007 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Юрасовою А.М., зареєстрований в реєстрі за №4836;
визнано за ОСОБА_3 право власності на Ѕ частку нежитлових приміщень (номер-апартаменти з кухнею) № НОМЕР_1 загальною площею 97,9 кв.м, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 ; 
визнано за ОСОБА_2 право власності на Ѕ частку нежитлових приміщень (номер-апартаменти з кухнею) № НОМЕР_1 загальною площею 97,9 кв.м, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 ; 
зобов`язано ОСОБА_1 не перешкоджати ОСОБА_3 у користуванні нежитловими приміщеннями (номер-апартаменти з кухнею) № НОМЕР_1 загальною площею 97,9 кв.м, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 (т.1 а.с.23-34, 35-46).
За інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно об`єкт нерухомого майна (реєстраційний номер 19626199) нежилі приміщення (номер-апартаменти з кухнею) АДРЕСА_2 , загальною площею 93,6 кв.м зареєстровано:
6 грудня 2012 року на праві приватної спільної часткової власності (частка Ѕ) ОСОБА_3 на підставі рішення суду в справі №2/1522/83/11 Приморського районного суду м. Одеси від 2 лютого 2012 року, рішення апеляційного суду Одеської області від 11 квітня 2012 року;
6 грудня 2012 року на праві приватної спільної часткової власності (частка Ѕ) ОСОБА_2 на підставі рішення суду в справі №2/1522/83/11 Приморського районного суду м. Одеси від 2 лютого 2012 року, рішення апеляційного суду Одеської області від 11 квітня 2012 року (т.1 а.с.67-68).
14 грудня 2012 року між ОСОБА_3 , ОСОБА_2 та ОСОБА_6 укладено Договір дарування, за яким ОСОБА_6 набула в дар нежилі приміщення (номер-апартаменти з кухнею) № НОМЕР_1 , розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 93,6 кв.м. Договір посвідчено 14 грудня 2012 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Осінцевою В.М., зареєстровано в реєстрі за №1921 (т.1 а.с.139-140).
За інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно об`єкт нерухомого майна (реєстраційний номер 19626199) нежилі приміщення (номер-апартаменти з кухнею) №261, розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 93,6 кв.м зареєстровано 14 грудня 2012 року на праві приватної власності (частка 1/1) ОСОБА_6 на підставі договору дарування, посвідченого 14 грудня 2012 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Осінцевою В.М., зареєстрованого в реєстрі за №1921 (т.1 а.с.67-68). 
17 листопада 2018 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_4 укладено Договір купівлі-продажу нежилих приміщень (номер-апартаменти з кухнею) № НОМЕР_1 , загальною площею 93,6 кв.м, розташованих за адресою: АДРЕСА_1 . Договір посвідчено 17 листопада 2018 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Осінцевою В.М., зареєстровано в реєстрі за 1318 (т.1 а.с.166-167).
За інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно об`єкт нерухомого майна (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1696786151101, номер об`єкта в РПВН 19626199) нежилі приміщення (номер-апартаменти з кухнею) №261, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 93,6 кв.м, зареєстровано 17 листопада 2018 року на праві приватної власності (частка 1/1) ОСОБА_4 на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 17 листопада 2018 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Бураковою О.І., зареєстрованого в реєстрі за №1318 (т.1 а.с.81-82). 
За інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна на об`єкт нерухомого майна (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1696786151101, номер об`єкта в РПВН 19626199) нежилі приміщення (номер-апартаменти з кухнею) №261, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 93,6 кв.м, зареєстровано 17 листопада 2018 року обтяження на підставі іпотечного договору, укладеного між іпотекодавцем ОСОБА_4 та іпотекодержателем ОСОБА_5 , посвідченого 17 листопада 2018 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Бураковою О.І., зареєстрованого в реєстрі за №1321 (строк виконання зобов`язання 17 лютого 2019 року, розмір основного зобов`язання 213640,00 грн. (т.1 а.с.81-82). 
Отже, ОСОБА_9 та ОСОБА_3 є подружжям, в ході спору між якими щодо права спільної сумісної власності подружжя на нежилі приміщення (номер-апартаменти з кухнею) АДРЕСА_2 , загальною площею 93,6 кв.м, ОСОБА_3 у 2011 році оспорила договір купівлі-продажу вказаного нерухомого майна, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 10 вересня 2007 року, та іпотечний договір від 10 вересня 2007 року, за яким ОСОБА_1 передав вказане нерухоме майно в іпотеку АТ «Райффайзен Банк Аваль». Наслідком розгляду даного спору було ухвалення у справі №2/1522/8390/11 остаточного рішення 11 квітня 2012 року про визнання, зокрема, недійсним укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 договору купівлі-продажу, повернення сторін договору у первісний стан, визнання за ОСОБА_2 та ОСОБА_3 за кожним права спільної часткової власності на нежилі приміщення (номер-апартаменти з кухнею) АДРЕСА_2 . Визнане на підставі рішення суду за ОСОБА_2 та ОСОБА_3 право спільної часткової власності на нерухоме майно було зареєстровано в установленому на той час законом порядку бюро технічної інвентаризації 6 грудня 2012 року, а потому 14 грудня 2012 року майно подаровано співвласниками подружжям ОСОБА_2 та ОСОБА_3 своїй дочці ОСОБА_6 , яка зареєструвала за собою набуте за договором дарування майно в установленому на той час законом порядку через бюро технічної інвентаризації 14 грудня 2014 року та була його єдиним власником до його відчуження 17 листопада 2018 року ОСОБА_4 
ОСОБА_1 не є ні стороною правочину дарування нерухомого майна від 6 грудня 2012 року, ні стороною правочину купівлі-продажу нерухомого майна від 17 листопада 2018 року.
ОСОБА_3 не є стороною боргових зобов`язань перед ОСОБА_1 , відповідно, мала необмежене право розпорядитися належною їй на праві власності Ѕ часткою нерухомого майна, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , апартаменти № НОМЕР_1 , зокрема, право подарувати майно дочці ОСОБА_6 .
ОСОБА_6 отримала в дар нерухоме майно, зареєстровала таке за собою в установленому на той час порядку та, відповідно, вступила в правомочності власника по володінню, користуванню та розпорядженню належним їй майном.
ОСОБА_6 не є стороною боргових чи будь-яких інших зобов`язань перед ОСОБА_1 , належне їй як власнику право на розпорядження майном не залежало від ОСОБА_1 . ОСОБА_6 здійснила відчуження майна через п`ять років свого володіння ним, набувач майна за правочином купівлі-продажу ОСОБА_4 вступила в правомочності власника по володінню, користуванню та розпорядженню набутим нею за нотаріально посвідченим правочином майном.
ОСОБА_4 не є стороною боргових чи будь-яких інших зобов`язань перед ОСОБА_1 , виниклі у ОСОБА_4 грошові зобов`язання перед ОСОБА_5 забезпечені укладеними між цими сторонами іпотечним договором, до якого ОСОБА_1 ніякого відношення не має. 
Державні реєстри на час нотаріального посвідчення договору дарування від 14 грудня 2012 року, договору купівлі-продажу від 17 листопада 2018 року, договору іпотеки від 17 листопада 2018 року заборон щодо об`єкту нерухомого майна, що був предметом даних правочинів, як то нежилих приміщень (номер-апартаменти з кухнею) №261 (реєстраційний номер майна: 19626199, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1696786151101) в будинку АДРЕСА_1 , не мали. 
Право оскаржити договори ОСОБА_1 обґрунтовує тим, що ОСОБА_2 та інші особи уклали спірні договори для уникнення виконання боргових зобов`язань ОСОБА_2 , що реєстрація права власності за ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на спільне майно незаконна, договір дарування від 14 грудня 2012 року є фіктивним, а послідуючі договори є такими, що не відповідають положенням статті 203 ЦК України. 
Позиція ОСОБА_1 є помилковою. 
У справі №1527/8655/12 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів ухвалено рішення 6 грудня 2012 року апеляційним судом Одеської області, яким рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 24 жовтня 2012 року скасовано та прийнято нове рішення про відмову в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів в сумі 2121616,07 грн.; скасовано заходи забезпечення позову у вигляді арешту Ѕ частки нежитлового приміщенням (номер-апартаменти з кухнею) №261 загальною площею 97,9 кв.м, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , накладені на підставі ухвали Суворовського районного суду м. Одеси від 6 червня 2012 року (т.1 а.с.50-52, 53-57).
Надалі у справі №1527/8655/12 ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19 червня 2013 року рішення апеляційного суду Одеської області від 6 грудня 2012 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. Рішенням апеляційного суду Одеської області від 17 листопада 2014 року рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 24 жовтня 2012 року змінено в частині судових витрат та залишено без змін в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошових коштів в сумі 2056921,63 грн. (т.1 а.с.58-59, 60-62).
ОСОБА_1 звернув рішення суду у справі №1527/8655/12 до примусового виконання. 
Постановою ВП №50952686 від 20 березня 2017 року виконавчий лист №1527/8655/12, виданий 11 грудня 2014 року Суворовським районним судом м. Одеси про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошових коштів в сумі 2056921,63 грн. повернуто стягувачу, при цьому у постанові зазначено, що стягувачу ОСОБА_1 в рахунок погашення боргу передано нереалізоване на торгах майно боржника ОСОБА_2 , а саме земельну ділянку площею 0,25 га та будинок АДРЕСА_3 ; залишок не стягнутої суми склав 1824281,47 грн. (т.1 а.с.66).
Отже, судове рішення у справі №1527/8655/12 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошових коштів виконувалось виконавчою службою, борг частково погашено за рахунок передачі стягувачу ОСОБА_1 не реалізованого на торгах нерухомого майна боржника ОСОБА_2 ; наявність залишку не стягнутої суми боргу не є безумовною підставою для визнання недійсним правочину, вчиненого ОСОБА_10 разом з іншим співвласником ОСОБА_3 щодо їх спільного майна, а тим паче щодо визнання недійсними інших правочинів щодо цього ж майна, вчинених особами, які не мають правовідносин з ОСОБА_1 та, відповідно, будь-яких зобов`язань перед ним. Судове рішення у справі №1527/8655/12 у невиконаній його частині може бути виконано за рахунок іншого рухомого та нерухомого майна боржника ОСОБА_2 , повернення виконавчого документа стягувачу постановою ВП №50952686 від 20 березня 2017 року не є перешкодою для пред`явлення виконавчого листа до виконання в подальшому та його виконання, оскільки відсутність у боржника ОСОБА_2 майна станом на 20 березня 2017 року не має наслідком те, що у даної особи майно чи грошові кошти, на які може бути звернуто стягнення, не з`явиться потому .
Правові наслідки фіктивного правочину визначені статтею 234 ЦК України, відповідно до положень якої фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлені цим правочином; фіктивний правочин визнається судом недійсним.
Для визнання правочину фіктивним ознака вчинення його лише для виду повинна бути властива діям всіх сторін правочину. Якщо одна сторона діяла про людське око, а інша намагалася досягти правового результату, то такий правочин не можна визнати фіктивним. Фіктивний правочин є недійсним. Проте, оскільки сторони не вчиняють ніяких дій по здійсненню фіктивного правочину, суд тільки приймає рішення про визнання такого правочину недійсним без застосування якихось інших наслідків (реституції). Якщо ж на виконання правочину було передано майно або майнові права, такий правочин не може бути кваліфікований як фіктивний.
Сторонами правочину дарування нерухомого майна від 14 грудня 2012 року є дарувальники ОСОБА_2 , ОСОБА_3 як батьки та обдарована ОСОБА_6 як дочка. Щодо подарованого ОСОБА_6 майна то між її батьками до передачі майна в дар мав місце спір щодо розпорядження ОСОБА_2 як одним з подружжя спільною сумісною власністю подружжя. Спір вирішено в судовому порядку ухваленням рішення про визнання за кожним з подружжя права спільної часткової власності на Ѕ частку нерухомого майна, з огляду на що подальші спільні їх дії по передачі кожним належної частки у спільному майні дочці є логічними та законними. 
Суду не надано доказів того, що при укладенні договору дарування сторони цього правочину всі разом чи по одинці діяли «про людське око» та не намагалися досягти правового результату, як то переходу цивільних прав та обов`язків щодо нерухомого майна від ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до ОСОБА_6 . Новий власник майна ОСОБА_6 прийняла дар, зареєструвала набуте нею право власності на майно, здійснювала щодо такого без обмежень всі правомочності власника на протязі п`яти років, аж до його відчуження. Отже, правочин дарування створив правові наслідки, які обумовлені цим правочином, відповідно, ознак фіктивності даний правочин не має. 
Суд першої інстанції встановив обставини, що мають значення для справи, визначився зі спірними правовідносинами та дійшов правильного висновку про відмову в позові по суті вимог за недоведеністю, а не за наслідками спливу позовної давності. При цьому суд безпідставно послався на неправильний спосіб захисту порушеного права та необхідність подачі віндикаційного позову, тому в цій частині доводи апеляційної скарги приймаються, що має наслідком виключення з мотивувальної частини рішення суду посилань на дані висновки. 
Датою ухвалення призначеного у судове засідання на 9 червня 2022 року рішення судом апеляційної інстанції відповідно до положень частини 5 статті 268 ЦПК України є дата складання повного судового рішення.

Керуючись ст.ст.367, 368, п.2 ч.1 ст.374, ст.ст.376, 381, 382, 383, 384, 390 ЦПК України, суд –
п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково. 
Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 6 липня 2021 року в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , за участю третіх осіб приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Осінцевої Валентини Михайлівни, приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Буракової Олександри Ігорівни – змінити в його мотивувальній частині виключенням висновків про неправильний спосіб захисту порушеного права та віндикаційний позов, та залишити без змін в його резолютивній частині.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.
       Постанова може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.
       Повний текст постанови складено 1 липня 2022 року.

Головуючий Л.М.Вадовська

Судді Г.Я.Колесніков 

Є.С.Сєвєрова