ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 червня 2022 року	Львів	Справа № 500/838/22 пров. № А/857/7710/22	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого судді                                        Заверухи О.Б.,
суддів                                                            Гінди О.М., Ніколіна В.В.,
за участю секретаря судового засідання          Юрченко М.М.,
представника позивача                               Юркевич О.В.,
представника відповідача                           Кущака В.Б.,

розглянувши у судовому засіданні (в режимі відеоконференції) в м. Львові апеляційну скаргу Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України на рішення   Тернопільського окружного адміністративного суду   від 06 квітня 2022 року   у справі за адміністративним позовом Тернопільської обласної державної адміністрації до Міністерства юстиції України, державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту виконавчої служби Міністерства юстиції України Яковенка Владислава Андрійовича про визнання протиправною та скасування постанови,-

суддя (судді) в суді першої інстанції – Подлісна І.М.,
час ухвалення рішення – не зазначено, 
місце ухвалення рішення – м. Тернопіль, 
дата складання повного тексту рішення – 08 квітня 2022 року,

В С Т А Н О В И В:

07 лютого 2022 року Тернопільська обласна державна адміністрація звернулась в суд з адміністративним позовом до Міністерства юстиції України, державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту виконавчої служби Міністерства юстиції України Яковенка Владислава Андрійовича, у якому просила: визнати протиправними дії державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України при винесенні постанови від 14 січня 2022 року у ВП № 68152472; скасувати постанову державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про стягнення виконавчого збору від 14 січня 2022 року у ВП № 68152472. 
На обґрунтування позовних вимог зазначає, що 14 січня 2022 року державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України винесено постанову про стягнення виконавчого збору у виконавчому провадженні № 68152472, згідно з якою з Тернопільської обласної державної адміністрації стягнуто виконавчий збір у розмірі 26000,00 гривень. Вважає дії державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України при винесенні постанови від 14 січня 2022 року у ВП № 68152472 такими, що не відповідають вимогам закону, а зазначену постанову такою, що підлягає скасуванню. Вказує, що державний виконавець виніс постанову про стягнення виконавчого збору в порушення вимог частини 5 статті 27 Закону України «Про виконавче провадження», а саме на підставі виконавчого документу, виданого на підставі судового рішення, яке підлягає негайному виконанню. 
Ухвалою Тернопільського окружного адміністративного суду від 10 лютого 2022 року заяву Тернопільської обласної державної адміністрації про забезпечення позову задоволено повністю. Зупинено стягнення на підставі виконавчого документа - постанови державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Яковенка В.А. від 14.01.2022 № 68152742 про стягнення виконавчого збору з Тернопільської обласної державної адміністрації у розмірі 26000,00 грн. до набрання законної сили рішенням суду у адміністративній справі №500/838/22 за позовом Тернопільської обласної державної адміністрації до Державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту виконавчої служби Міністерства юстиції України Яковенка Владислава Андрійовича, Міністерства юстиції України про визнання протиправною та скасування постанови.
Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 06 квітня 2022 року адміністративний позов задоволено повністю. Визнано протиправними дії державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України при винесенні постанови від 14.01.2022 у ВП № 68152472. Скасовано постанову державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про стягнення виконавчого збору від 14.01.2022 у ВП № 68152472.
Ухвалою Тернопільського окружного адміністративного суду від 06 квітня 2022 року заяву про виправлення описки задоволено повністю. Виправлено описку в тексті та резолютивній частині рішення суду від 06 квітня 2022 року  по справі № 500/838/22 за позовом Тернопільської обласної державної адміністрації до Державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту виконавчої служби Міністерства юстиції України Яковенка Владислава Андрійовича, Міністерства юстиції України про визнання протиправною та скасування постанови, а саме: замість «ВП 68152472», читати правильно «ВП 68152742».
Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що державний виконавець відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України виніс постанову про стягнення виконавчого збору від 14 січня 2022 року у ВП № 68152472 всупереч вимогам частини 5 статті 27 Закону України «Про виконавче провадження», а саме на підставі виконавчого документу виданого на підставі судового рішення, яке підлягає негайному виконанню. 
Не погодившись з прийнятим рішенням, Департамент Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким у задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.
Доводи апеляційної скарги обґрунтовує тим, що оскаржуване рішення є незаконним та необґрунтованим, прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Зокрема, зазначає, що у справі  № 300/1752/21 видано два виконавчі листи, відтак зареєстровано та відкрито два виконавчі провадження: 1) ВП № 68152742 з примусового виконання виконавчого листа про «зобов`язати Тернопільську ОДА нарахувати і виплатити на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 30 березня 2021 року по 02 листопада 2021 року»; 2) ВП № 68197686 з примусового виконання виконавчого листа про «поновити ОСОБА_1 на посаді начальника управління капітального будівництва Тернопільської ОДА з 19 березня 2021 року – звернути до негайного виконання». Вказує, що в порядку  ст. 3, 27, 40 Закону України «Про виконавче провадження» винесено постанову про стягнення виконавчого збору від 14 січня 2022 року ВП № 68152742, оскільки виконавчий лист у даному виконавчому провадженні не підлягає до негайного виконання. Звертає увагу на те, що у виконавчому провадженні № 68197686 постанова про стягнення виконавчого збору не виносилась, оскільки виконавчий лист у даному виконавчому провадженні підлягає негайному виконанню.
Представником відповідача подано відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначено, що згідно з частиною 5 статті 27 Закону України «Про виконавче провадження», виконавчий збір не стягується, зокрема, зокрема, за виконавчими документами, що підлягають негайному виконанню, тому постанова державного виконавця про стягнення виконавчого збору від 14 січня 2022 року у ВП № 6815272 є протиправною та підлягає скасуванню.
В судовому засіданні представник відповідача апеляційну скаргу підтримав, в своїх поясненнях покликався на доводи в них викладені.
Представник прозивача щодо апеляційної скарги заперечив, просив залишити в силі рішення суду першої інстанції.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, дослідивши обставини справи та доводи апеляційної скарги, відзиву на апеляційну скаргу, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з наступних підстав.
Як встановлено судом першої інстанції, постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 02 листопада 2021 року у справі № 300/1752/21 задоволено апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 25 червня 2021 року у справі № 300/1752/21. Скасовано рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 25 червня 2021 року у справі № 300/1752/21. Визнано протиправним та скасовано розпорядження від 19 березня 2021 року № 28-к «Про звільнення ОСОБА_1 », поновлено ОСОБА_1 на посаді начальника управління капітального будівництва Тернопільської обласної державної адміністрації з 19 березня 2021 року та зобов`язано Тернопільську обласну державну адміністрацію нарахувати та виплати на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 30 березня 2021 року по 02 листопада 2021 року (а.с.8-15).
14 січня 2022 року державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Яковенком В.А. на підставі виконавчого листа № 300/1752/21, виданого 21 грудня 2021 року про «зобов`язати Тернопільську обласну державну адміністрацію нарахувати та виплати на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 30 березня 2021 року по 02 листопада 2021 року» винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 68152742.
14 січня 2022 року державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Яковенком В.А. винесено постанову про стягнення виконавчого збору ВП № 68152742, згідно з якою стягнуто з Тернопільської обласної державної адміністрації виконавчий збір у розмірі 26000,00 грн (а.с.6).
Вказана постанова надійшла в Тернопільську обласну державну адміністрацію 26 січня 2022 року, що підтверджується штампом вхідної кореспонденції із вхідним № 945/16-03 (а.с.5)
17 січня 2022 року державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Яковенком В.А. на підставі виконавчого листа № 300/1752/21, виданого 21 грудня 2021 року про «поновити ОСОБА_1 на посаді начальника управління капітального будівництва Тернопільської обласної державної адміністрації з 19 березня 2021 року. Звернути до негайного виконання» винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 68197686.
Приймаючи оскаржуване рішення суд першої інстанції прийшов до висновку про задоволення позовних вимог.
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав.
Відповідно до  статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року № 1404-VІІІ  (далі – Закон №1404-VІІІ) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) – сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені  Конституцією України, цим  Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього  Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього  Закону  підлягають примусовому виконанню.
Згідно із частиною першою  статті 3 Закону № 1404-VIII  відповідно до цього  Закону  підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів, зокрема: виконавчих листів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень.
Частиною першою  статті 5 Закону № 1404-VIII  передбачено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим  Законом  випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються  Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».
Відповідно до частини першої  статті 3 Закону України від 02 червня 2016 року №  1403-VIII «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів»  (далі – Закон №  1403-VIII) завданням органів державної виконавчої служби та приватних виконавців є своєчасне, повне і неупереджене виконання рішень, примусове виконання яких передбачено законом.
Згідно із частиною першою  статті 4 Закону №  1403-VIII, діяльність органів державної виконавчої служби та приватних виконавців здійснюється з дотриманням принципів: 1) верховенства права; 2) законності; 3) незалежності; 4) справедливості, неупередженості та об`єктивності; 5) обов`язковості виконання рішень; 6) диспозитивності; 7) гласності та відкритості виконавчого провадження та його фіксування технічними засобами; 8) розумності строків виконавчого провадження; 9) співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями.
Частиною другою  статті 4 Закону №  1403-VIII  передбачено, що державний виконавець та приватний виконавець повинні здійснювати свою професійну діяльність сумлінно, не розголошувати в будь-який спосіб професійну таємницю, поважати інтереси стягувачів, боржників, третіх осіб, не принижувати їхню гідність.
Згідно з пунктом 1 частини першої  статті 26 Закону №  1404-VIII  виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у  статті 3 цього Закону, зокрема,  за заявою стягувача про примусове виконання рішення.
Частиною першою  статті 4 Закону № 1404-VIII  передбачено, що у виконавчому документі зазначаються:
1) назва і дата видачі документа, найменування органу, прізвище, ім`я, по батькові та посада посадової особи, яка його видала;
2) дата прийняття і номер рішення, згідно з яким видано документ;
3) повне найменування (для юридичних осіб) або прізвище, ім`я та, за наявності, по батькові (для фізичних осіб) стягувача та боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або адреса місця проживання чи перебування (для фізичних осіб), дата народження боржника - фізичної особи;
4) ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань стягувача та боржника (для юридичних осіб - за наявності); реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання в установленому порядку відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті) боржника (для фізичних осіб - платників податків);
5) резолютивна частина рішення, що передбачає заходи примусового виконання рішень;
6) дата набрання рішенням законної сили (крім рішень, що підлягають негайному виконанню);
7) строк пред`явлення рішення до виконання.
У виконавчому документі можуть зазначатися інші дані (якщо вони відомі суду чи іншому органу (посадовій особі), що видав виконавчий документ), які ідентифікують стягувача та боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення, зокрема місце роботи боржника - фізичної особи, місцезнаходження майна боржника, реквізити рахунків стягувача і боржника, номери їх засобів зв`язку та адреси електронної пошти.
Відповідно до частин першої-четвертої  статті 27  Закону  № 1404-VIII виконавчий збір – це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.
Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів.
За примусове виконання рішення немайнового характеру виконавчий збір стягується в розмірі двох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - фізичної особи і в розмірі чотирьох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - юридичної особи.
Державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення виконавчого збору (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).
Згідно з абзацом першим частини п`ятої статті 27  Закону  1404-VIII виконавчий збір не стягується, зокрема, за виконавчими документами, що підлягають негайному виконанню.
Відповідно до   частини першої статті 65 Закону  № 1404-VIII рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного працівника виконується невідкладно в порядку, визначеному  статтею 63  цього Закону.
Згідно з частиною першої статті 63 Закону  № 1404-VIII за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного  частиною шостою  статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.
Відповідно до частин другої та п`ятої статті 74 Закону  №1404-VIII рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.
Рішення та дії виконавця, посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені протягом 10 робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи законних інтересів.
З матеріалів справи слідує, що оскаржується правомірність постанови державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про стягнення виконавчого збору від 14 січня 2022 року  у ВП № 68152472 з тих мотивів, що виконавчий збір не повинен стягуватись за виконавчим документом, що підлягає негайному виконанню.
Згідно з частиною першою статті 373 КАС України виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.
Відповідно до пунктів 2, 3 частини першої статті 371 КАС України негайно виконуються рішення суду про, зокрема: присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби - у межах суми стягнення за один місяць; поновлення на посаді у відносинах публічної служби.
Суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 02 листопада 2021 року у справі № 300/1752/21, зокрема, поновлено ОСОБА_1 на посаді начальника управління капітального будівництва Тернопільської обласної державної адміністрації з 19 березня 2021 року та зобов`язано Тернопільську обласну державну адміністрацію нарахувати та виплати на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 30 березня 2021 року по 02 листопада 2021 року. Зазначено, що слід допустити негайне виконання рішення в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді начальника управління капітального будівництва Тернопільської обласної державної адміністрації та в частині стягнення з Тернопільської обласної державної адміністрації на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу у межах суми стягнення за один місяць.
Системний аналіз положень частини п`ятої статті 27 Закону № 1404-VIII, пункту 2 частини першої статті 371 КАС України та резолютивної частини постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 02 листопада 2021 року у справі № 300/1752/21 дає підстави для висновку про те, що виконавчий лист Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 21 грудня 2021 року про «зобов`язати Тернопільську ОДА нарахувати і виплатити на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 30 березня 2021 року по 02 листопада 2021 року» підлягає до негайного виконання.
Таким чином, у державного виконавця були відсутні підстави для винесення постанови 
про стягнення виконавчого збору від 14 січня 2022 року ВП № 68152742, оскільки виконавчий лист у даному виконавчому провадженні підлягає до негайного виконання. 
Суд апеляційної інстанції зауважує, що задля досягнення мети виконавчого провадження і дотримання його засад, визначених  статтею 2 Закону № 1404-VIII, державний виконавець повинен здійснювати свою професійну діяльність сумлінно, поважати інтереси стягувачів, боржників, третіх осіб, не принижувати їхню гідність (частина друга  статті 4 Закону № 1403-VIII), дотримуватися принципів верховенства права, законності, справедливості, неупередженості та об`єктивності (частина перша  статті 4 Закону № 1403-VIII).
Закріплені у  статті 4 Закону № 1403-VIII  засади діяльності, зокрема, органів державної виконавчої служби вимагають від державного виконавця діяти добросовісно, що, окрім іншого, вимагає від нього більш вдумливого і ретельно виваженого підходу до виконання своїх професійних обов`язків.
У контексті спірних правовідносин колегія суддів зазначає, що сама лише відсутність у виконавчому листі вказівки на те, що він підлягає негайному виконанню, не може вважатися достатньою підставою для винесення державним виконавцем постанови про стягнення виконавчого збору.
Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що постанова державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту виконавчої служби Міністерства юстиції України Яковенка В.А. про стягнення виконавчого збору у ВП № 68152742 є протиправною, оскільки винесена всупереч вимогам частини п`ятої статті 27 Закону № 1404-VIII, а саме за виконавчим документом, який підлягає негайному виконанню, про що безпосередньо зазначено у резолютивній частині постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 02 листопада 2021 року у справі № 300/1752/21.
Колегія суддів також враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок, крім іншого, акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
Також згідно позиції Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформованої, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).
Відповідно до ч. 2  ст. 6 КАС України  суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а  ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»  передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
Таким чином, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.
За наведених обставин колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, тому оскаржуване рішення слід залишити без змін.
Керуючись ст. 243, ст. 287, ст. 308, ст. 310, п. 1 ч. 1 ст. 315, ст. 316, ч. 1 ст. 321, ст. 322, ст. 325 КАС України, суд –

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України залишити без задоволення, а рішення   Тернопільського окружного адміністративного суду   від 06 квітня 2022 року   у справі № 500/838/22 – без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 

Головуючий суддя	 	О. Б. Заверуха 	
судді	 	О. М. Гінда 	
 	 	В. В. Ніколін