ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД      
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116, (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"19" квітня 2022 р.           Справа№ 910/15234/21
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого:           Шапрана  В.В.
суддів:            Андрієнка  В.В. 
          Чорногуза М.Г. 
 
без повідомлення учасників справи

розглянувши матеріали апеляційної скарги Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі відокремленого підрозділу "Централізовані закупівлі" Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" на рішення Господарського суду міста Києва від 16.12.2021

у справі №910/15234/21(суддя - Ломака В.С.)
за позовом Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі відокремленого підрозділу "Централізовані закупівлі" Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" 
до     Товариства з обмеженою відповідальністю "Глуско Україна" 
про   стягнення грошових коштів

ВСТАНОВИВ:

Державне підприємство "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі відокремленого підрозділу "Централізовані закупівлі" Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Глуско Україна" про стягнення 17843,26 грн пені.
Позовні вимоги обґрунтовані порушенням з боку відповідача строків поставки продукції за договором №53-129-01-19-01998 від 28.11.2019, що є підставою для сплати Товариством з обмеженою відповідальністю "Глуско Україна" пені згідно з умовами п. 7.2 договору.
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 22.09.2021 відкрито провадження у справі №910/15234/21, вирішено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) представників сторін. 
Рішенням Господарського суду міста Києва від 16.12.2021 у справі №910/15234/21 позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Глуско Україна" на користь Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі відокремленого підрозділу "Централізовані закупівлі" Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" 300,54 грн пені, а також 38,23 грн витрат по сплаті судового збору.
Не погоджуючись із вказаним рішенням, Державне підприємство "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі відокремленого підрозділу "Централізовані закупівлі" Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" звернулось до Північного апеляційного господарського суду   з апеляційною скаргою, згідно якої просить скасувати оскаржуване рішення суду та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю.
Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції під час ухвалення оскаржуваного рішення неправильно застосовано норми матеріального та процесуального права, зокрема, ст.ст. 36, 37 Закону України «Про публічні закупівлі», ст.ст. 2, 236 ГПК України.
За твердженнями позивача договір поставки №53-129-01-19-01998 від 28.11.2019, який був укладений між сторонами спору, відповідає тендерній пропозиції відповідача у якій було зазначено, що поставка продукції здійснюється у строк - протягом 10 робочих днів з моменту укладення договору або до 18.12.2019, залежно від того, що настане раніше.
До апеляційної скарги позивачем додано копію тендерної пропозиції Товариства з обмеженою відповідальністю "Глуско Україна", копію протоколу розгляду тендерної пропозиції та визначення переможця торгів на закупівлю №6366 від 11.11.2019.   
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду від 05.01.2022 апеляційну скаргу у справі №910/15234/21 передано на розгляд колегії суддів у складі: Шапран В.В. (головуючий суддя (суддя-доповідач)), Чорногуз М.Г., Пашкіна С.А.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 10.01.2022 відкрито апеляційне провадження у справі №910/15234/21, вирішено здійснювати розгляд справи без повідомлення учасників справи (без проведення судового засідання), надано відповідачу строк для подання відзиву на апеляційну скаргу.
11.02.2022 до суду апеляційної інстанції від Товариства з обмеженою відповідальністю "Глуско Україна" надійшов відзив на апеляційну скаргу, згідно якого відповідач просить залишити її без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін. Заперечуючи проти доводів апеляційної скарги відповідач зауважує, що суд першої інстанції дослідивши наявні в матеріалах справи докази дійшов вірного висновку про часткове задоволення позовних вимог, тоді як докази додані позивачем до апеляційної скарги не можуть бути прийняті судом апеляційної інстанції до розгляду, оскільки не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
На підставі службової записки головуючого судді та розпорядження Північного апеляційного господарського суду №09.1-08/1555/22 від 18.04.2022, у зв`язку з перебуванням судді Пашкіної С.А. у відпустці, призначено повторний автоматизований розподіл справи №910/15234/21.
Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду від 18.04.2022 апеляційну скаргу у справі №910/15234/21 передано на розгляд колегії суддів у складі: Шапран В.В. (головуючий суддя (суддя-доповідач)), Чорногуз М.Г., Андрієнко В.В.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 18.04.2022 справу прийнято до провадження у визначеному автоматизованою системою складі суду.
Судова колегія зазначає, що скаржником до апеляційної скарги додані докази які не були подані до суду першої інстанції. В силу ч. 3 ст. 269 ГПК України вказані докази не приймаються судом до уваги, оскільки вони не були подані до суду першої інстанції, а позивачем не доведено неможливість їх подання при розгляді справи судом першої інстанції.
Відповідно до ст.  269, ч. 1 ст.  270 ГПК України  суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. У суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених при перегляді справ в порядку апеляційного провадження.
Розглянувши матеріали справи, дослідивши представлені докази в їх сукупності, перевіривши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, з огляду на викладені скаржником доводи та вимоги апеляційної скарги, Північний апеляційний господарський суд встановив наступне.
Зі встановлених місцевим господарським судом обставин справи убачається, що 24.09.2019 позивач оприлюднив оголошення про проведення процедури відкритих торгів (UA-2019-09-24-000858-c) за предметом закупівлі: ДК 021:2015:09130000-9: Нафта і дистиляти.
У наведеній публікації, крім іншого, зазначено опис окремої частини або частин предмета закупівлі: 129,738 т; світлі нафтопродукти для ВП ЮУАЕС (джерело фінансування закупівлі - власні кошти підприємства); місце поставки товарів або місце виконання робіт чи надання послуг: Україна, відповідно до документації; строк поставки товарів, виконання робіт чи надання послуг: до 18 грудня 2019 року.
За результатами проведення означеної закупівлі її переможцем (відповідно до звіту про результати проведення процедури закупівлі від 28.12.2019) було визнано Товариство з обмеженою відповідальністю "Глуско Україна" з ціновою пропозицією 3448436,04 грн.
28.11.2019 між Державним підприємством "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" (покупець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Глуско Україна" (постачальник) було укладено договір поставки №53-129-01-19-01998 (далі - договір), відповідно до п. 1.1 якого постачальник зобов`язався в порядку і на умовах, визначених у договорі, поставити світлі нафтопродукти виробництва ПАТ "Укртатнафта", Україна, АТ "Сизранський НПЗ", РФ, АТ "Куйбишевський НПЗ", РФ, АТ "Новокуйбишевський НПЗ", РФ, Філіал ПАО "АНК Башнефть", "Башнефть-Новойл" РФ; Філіал ПАО "АНК Башнефть", "Башнефть-УНПЗ" РФ; Філіал ПАО "АНК Башнефть", "Башнефть-Уфанефтехим", РФ, для потреб ВП "Южно-Українська АЕС" ДП "НАЕК "Енергоатом", а покупець зобов`язався в порядку і на умовах, визначених у договорі, прийняти і оплатити продукцію.
Найменування, одиниці виміру і загальна кількість продукції, її номенклатура, ціна і строк поставки зазначені у специфікації, яка є невід`ємною частиною договору (п. 1.2 договору).
Згідно з п. 3.1 договору загальна сума договору становить 3448436,00 грн з ПДВ.
Відповідно до п. 5.1 договору строк поставки продукції зазначений у специфікації. За погодженням з покупцем допускається поставка продукції партіями.
Датою поставки вважається дата видаткової накладної на продукцію, що підтверджує факт надходження продукції на склад вантажоодержувача (п. 5.4 договору).
Згідно зі специфікацією до договору відповідач зобов`язався поставити позивачу 129,738 т. продукції загальною вартістю 3448436,04 грн, поставка продукції здійснюється у строк -протягом 10 робочих днів з моменту укладання договору або до 18.12.2019, залежно від того, що настане раніше.
Пунктом 6.3.1 договору на постачальника покладено обов`язок забезпечити поставку продукції у строки, встановлені договором.
Відповідно до п. 10.1 укладеного правочину останній набирає чинності з моменту його підписання сторонами і діє до 30.09.2020, а в частині оплати за поставлену продукцію - до повного розрахунку. Стосовно виконання гарантійних зобов`язань відповідача, передбачених договором, договір діє до закінчення строку дії гарантії на продукцію.
За твердженнями позивача, згідно укладеного договору, строк постачання продукції за специфікацією був визначений сторонами до 12.12.2019  (протягом 10 робочих днів з моменту укладення договору). Проте, поставка продукції здійснена з порушенням строків, що підтверджується видатковими накладними: №17584 від 18.12.2019 на суму 861245,16 грн; №17585 від 18.12.2019 на суму 862122,30 грн; №17586 від 18.12.2019 на суму 730843,68 грн; №17587 від 18.12.2019 на суму 693684,84 грн; №17707 від 20.12.2019 на суму 300540,06 грн. 
26.02.2020 позивач звернувся до відповідача з претензією №1985/51 про сплату штрафних санкцій (пені) у розмірі 17843,26 грн нарахованих покупцем у зв`язку з несвоєчасною поставкою постачальником погодженої між сторонами кількості товару. Проте така претензія була залишена Товариством з обмеженою відповідальністю "Глуско Україна" без задоволення, нараховані позивачем штрафні санкції у добровільному порядку відповідачем не сплачені.
Наведені обставини стали підставою для звернення Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі відокремленого підрозділу "Централізовані закупівлі" Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" з позовом до суду про стягнення з відповідача пені на підставі п. 7.2 договору поставки.
Відповідач заперечував проти позовних вимог вказуючи на те, що продукція мала бути доставлена до 18.12.2019, у зв`язку з чим відсутні підстави для нарахування пені. Також відповідач просив суд зменшити нараховані позивачем штрафні санкції до 0,00 грн. 
Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що поставка продукції за договором №53-129-01-19-01998 від 28.11.2019 мала бути здійснена до 18.12.2019, оскільки зазначений договір укладений у відповідності до рішення Тендерного комітету ДП НАЕК "Енергоатом" яким затверджено строк поставки продукції до 18.12.2019, а відтак, умови договору щодо поставки продукції у строк протягом 10 робочих днів з моменту укладення договору не підлягають застосуванню оскільки відрізняються від тендерної пропозиції.  
З такими висновками місцевого господарського суду не погоджується колегія суддів та вважає за необхідне зазначити наступне.
Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) зобов`язанням є таке правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Частинами 1, 3 та 5 статті 626 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає із суті договору.
Частиною 1 статті 265 Господарського кодексу України (далі - ГК України) передбачено, що за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.
Відповідно до ч. 1 ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.
Статтями 525 та 526 ЦК України унормовано, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається; зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться. Дана норма кореспондується з приписами ст. 193 ГК України.
Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ст. 530 ЦК України).
Пунктом 11.5 договору передбачено, що останній укладений у відповідності до рішення Тендерного комітету ДП НАЕК "Енергоатом" (протокол засідання ТК від 11.11.2019).
Правові та економічні засади здійснення закупівель товарів, робіт і послуг для забезпечення потреб держави та територіальної громади визначено Законом України "Про публічні закупівлі" (далі - Закон).
Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону (в редакції чинній станом на час виникнення спірних правовідносин) закупівля може здійснюватися шляхом застосування однієї з таких процедур: відкриті торги; конкурентний діалог; переговорна процедура закупівлі.
Статтею 20 Закону унормовано, що відкриті торги є основною процедурою закупівлі. Під час проведення процедури відкритих торгів тендерні пропозиції мають право подавати всі зацікавлені особи. Для проведення процедури закупівлі має бути подано не менше двох пропозицій.
Згідно ч. 2 ст. 21 Закону в оголошенні про проведення процедури відкритих торгів обов`язково зазначаються, зокрема: найменування та місцезнаходження замовника; назва предмета закупівлі; кількість та місце поставки товарів або обсяг і місце виконання робіт чи надання послуг; очікувана вартість закупівлі товарів, робіт або послуг із зазначенням інформації про включення до очікуваної вартості податку на додану вартість (ПДВ) та інших податків і зборів; строк поставки товарів, виконання робіт, надання послуг.
Тендерна пропозиція подається в електронному вигляді через електронну систему закупівель. Документ з тендерною пропозицією подається в електронному вигляді шляхом заповнення електронних форм з окремими полями, де зазначається інформація про ціну, інші критерії оцінки (у разі їх встановлення замовником), інформація від учасника про його відповідність кваліфікаційним (кваліфікаційному) критеріям, вимогам, визначеним у  статті 17  цього Закону і в тендерній документації, та завантаження необхідних документів, що вимагаються замовником у тендерній документації. Документи, що підтверджують відповідність учасника кваліфікаційним (кваліфікаційному) критеріям, та документи, що містять технічній опис предмета закупівлі, подаються в окремому файлі (ч. 1 ст. 25 Закону).
Відповідно до ч.ч. 1, 4, 6 ст. 28 Закону оцінка тендерних пропозицій проводиться автоматично електронною системою закупівель на основі критеріїв і методики оцінки, зазначених замовником у тендерній документації, та шляхом застосування електронного аукціону. У разі якщо оголошення про проведення процедури закупівлі оприлюднюється відповідно до норм частини четвертої  статті 10  цього Закону, проводиться оцінка лише тих тендерних пропозицій, що не були відхилені згідно з цим Законом.
Критеріями оцінки є:
- у разі здійснення закупівлі товарів, робіт і послуг, що виробляються, виконуються чи надаються не за окремо розробленою специфікацією (технічним проектом), для яких існує постійно діючий ринок, - ціна;
- у разі здійснення закупівлі, яка має складний або спеціалізований характер (у тому числі консультаційних послуг, наукових досліджень, експериментів або розробок, дослідно-конструкторських робіт), - ціна разом з іншими критеріями оцінки, зокрема, такими як: умови оплати, строк виконання, гарантійне обслуговування, експлуатаційні витрати, передача технології та підготовка управлінських, наукових і виробничих кадрів.
Після оцінки пропозицій замовник розглядає тендерні пропозиції на відповідність вимогам тендерної документації з переліку учасників, починаючи з учасника, пропозиція якого за результатом оцінки визначена найбільш економічно вигідною. Строк розгляду тендерної пропозиції, яка за результатами оцінки визначена найбільш економічно вигідною, не повинен перевищувати п`яти робочих днів з дня визначення найбільш економічно вигідної пропозиції. Строк розгляду тендерної пропозиції може бути аргументовано продовжено замовником до 20 робочих днів. У разі продовження строку розгляду тендерної пропозиції замовник оприлюднює повідомлення в електронній системі закупівель.
За результатами розгляду та оцінки тендерної пропозиції замовник визначає переможця та приймає рішення про намір укласти договір згідно з цим Законом.
Частиною 2 статті 32 Закону передбачено, що замовник укладає договір про закупівлю з учасником, який визнаний переможцем торгів протягом строку дії його пропозиції, не пізніше через 20 днів з дня прийняття рішення про намір укласти договір про закупівлю відповідно до вимог тендерної документації та пропозиції учасника-переможця. З метою забезпечення права на оскарження рішень замовника договір про закупівлю не може бути укладено раніше ніж через 10 днів з дати оприлюднення на веб-порталі Уповноваженого органу повідомлення про намір укласти договір про закупівлю.
Відповідно до ч. 4 ст. 36 Закону умови договору про закупівлю не повинні відрізнятися від змісту тендерної пропозиції за результатами аукціону (у тому числі ціни за одиницю товару) переможця процедури закупівлі або ціни пропозиції учасника у разі застосування переговорної процедури. Істотні умови договору про закупівлю не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобов`язань сторонами в повному обсязі.
Договір про закупівлю є нікчемним у разі, зокрема, його укладення з порушенням вимог  ч. 4 ст. 36 цього Закону (ч. 1 ст. 37 Закону).
З наведених норм слідує, що договір про закупівлю не повинен відрізнятися від змісту тендерної пропозиції та укладається на її умовах. Відтак, у даному випадку, спірний договір про закупівлю мав бути укладений згідно тендерної пропозиції Товариства з обмеженою відповідальністю "Глуско Україна".
Разом з тим, суд апеляційної інстанції констатує, що в матеріалах справи відсутня тендерна пропозиція відповідача, тоді як наявне оголошення про проведення відкритих торгів, протокол засідання тендерного комітету, тендерна документація, повідомлення про намір укласти договір, звіт про результати проведення процедури закупівлі з яких слідує, що строк поставки товарів, виконання робіт чи надання послуг - до 18.12.2019, проте зазначені документи не можуть заміняти тендерну пропозицію, в якій учасник зазначає, зокрема, ціну, строк виконання договору, тощо. А відтак не можливо достеменно встановити який строк поставки продукції було запропоновано відповідачем у тендерній пропозиції. При цьому умовами договору поставки сторони узгодили, що поставка продукції здійснюється у строк - протягом 10 робочих днів з моменту укладання договору або до 18.12.2019, залежно від того, що настане раніше. 
Таким чином,   у справі, що розглядається спірним, з огляду на природу та характер правовідносин, зміст заявлених вимог та доводів сторін, є питання щодо строку поставки продукції та як результат суми пені за несвоєчасно поставлений товар, стягнення якої є предметом даного позову.
Північний апеляційний господарський суд акцентує, позивач як особа, яка вважає, що її право порушено самостійно визначає докази, які на його думку підтверджують заявлені вимоги. Проте, обов`язок надання правового аналізу заявлених вимог, доказів на їх підтвердження та спростування доводів учасників справи, покладений на господарський суд.
  Відповідно до статті 73 ГПК України доказами у справі є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Згідно з ч.ч. 1, 3 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.
Важливим елементом змагальності процесу є стандарти доказування - спеціальні правила, яким суд має керуватися при вирішення справи. Ці правила дозволяють оцінити, наскільки вдало сторони виконали вимоги щодо тягаря доказування і наскільки вони змогли переконати суд у своїй позиції, що робить оцінку доказів більш алгоритмізованою та обґрунтованою.
17.10.2019 набув чинності Закон України №132-IX від 20.09.2019 "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні", яким було, зокрема внесено зміни до України змінено назву статті 79 ГПК з "Достатність доказів" на нову - "Вірогідність доказів" та викладено її у новій редакції, фактично впровадивши в господарський процес стандарт доказування "вірогідності доказів".
Стандарт доказування "вірогідності доказів", на відміну від "достатності доказів", підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Тобто, з введенням в дію нового стандарту доказування необхідним є не надати достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надати їх саме ту кількість, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу.
Відповідно до ст. 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються скоріше були (мали місце), аніж не були.
Слід зауважити, що Верховний Суд в ході касаційного перегляду судових рішень неодноразово звертався загалом до категорії стандарту доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі № 902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17).
Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі №129/1033/13-ц (провадження №14-400цс19).
Дослідивши всі матеріали справи в їх сукупності судова колегія вважає, що надані позивачем докази, в підтвердження позовних вимог (зважаючи на те, що спірний договір підписано сторонами без зауважень), є більш вірогідними ніж пояснення відповідача, які не підтверджені належними доказами (відсутність тендерної пропозиції на підставі якої укладається договір про закупівлю). Втім наведеного суд першої інстанції не врахував та дійшов необґрунтованого висновку стосовно того, що товар за договором мав бути поставлений позивачу до 18.12.2019, тоді як умовами договору передбачено поставку товару до 12.12.2019 (протягом 10 робочих днів з моменту укладення договору або до 18.12.2019, залежно від того, що настане раніше).
Як підтверджується матеріалами справи, поставка продукції за специфікацією здійснена відповідачем з порушенням погоджених сторонами строків. Зокрема, за накладною №17584 на суму 861245,16 грн товар поставлено 18.12.2019, тоді як строк поставки становить 12.12.2019 (5 днів прострочення); за накладною №17585 на суму 862122,30 грн товар поставлено 18.12.2019 (5 днів прострочення); за накладною №17586 на суму 730843,68 грн товар поставлено 18.12.2019 (5 днів прострочення); за накладною №17587 на суму 693684,84 грн товар поставлено 18.12.2019 (5 днів прострочення); за накладною №17707 на суму 300540,06 грн товар поставлено 20.12.2019 (7 днів прострочення). Наведене підтверджується наявними у матеріалах справи копіями видаткових накладних та актами приймання-передачі.
Пунктом 3 частини 1 статті 611 ЦК України встановлено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.
Згідно з приписами ст. ст. 216 - 218 ГК України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за порушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій. Господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки. Господарські санкції застосовуються в установленому законом порядку за ініціативою учасників господарських відносин. Підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.
Штрафними санкціями у цьому кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання (ч. 1 ст. 230 ГК України).
Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Згідно з ч. 6 ст. 231 ГК України штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.
Нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано (ч. 6 ст. 232 ГК України).
Положеннями п. 7.2 договору сторонами узгоджено, що за порушення строку поставки продукції за договором постачальник зобов`язаний сплатити покупцю пеню в розмірі 0,1% вартості непоставленої в строк продукції за кожен день прострочення, але не більше 30% вартості несвоєчасно поставленої продукції. Нарахування штрафних санкцій здійснюється за весь період прострочення виконання зобов`язання. За прострочення поставки продукції понад 30 днів постачальник додатково сплачує штраф у розмірі 7% вартості несвоєчасно поставленої продукції.
Відповідно до розрахунку позивача стягненню з Товариства з обмеженою відповідальністю "Глуско Україна" підлягає пеня в загальному розмірі 17843,26 грн за період з 13.12.2019 по 17.12.2019/19.12.2019, виходячи з вартості несвоєчасно поставленого товару на підставі наведених видаткових накладних.
Перевіривши розрахунок позивача та враховуючи встановлений факт порушення відповідачем договірних зобов`язань в частині дотримання строків поставки продукції, колегія суддів вважає позовні вимоги щодо стягнення з відповідача неустойки у загальному розмірі 17843,26 грн обґрунтованими по суті.
Поряд з цим, відповідачем було подано клопотання про зменшення штрафних санкцій.
В обґрунтування заяви про зменшення розміру штрафу, відповідач вказує на ступінь виконання відповідачем своїх зобов`язань за договором у спірний період, а також відсутність факту понесення позивачем збитків. Крім того відмічає, що 11.03.2021 майже на всіх об`єктах групи компаній «GLUSKO» на підставі ухвал слідчого судді Київського районного суду м. Харкова, співробітниками СБУ та  слідчими ДФС були проведені обшуки в результаті яких: вилучене все рідинне паливо, яке зберігалось на АЗС і нафтобазах; опломбовано усі паливні резервуари і паливно-роздавальні колонки. В подальшому вилучене майно було арештоване на підставі ухвал слідчого судді Київського районного суду м. Харкова у справі №953/17529/19, зокрема і від 16.04.2021. За наведеного відповідач стверджує, що він фактично втратив свої оборотні засоби та технічну змогу здійснювати господарську діяльність, і як наслідок, отримувати прибуток.
Відповідно до ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.
Положеннями ст. 233 ГК України встановлено, що у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.
Зі змісту наведених норм убачається, що при вирішенні питання про зменшення неустойки (штрафу), суд повинен встановити співрозмірність неустойки невиконаному зобов`язанню відповідачем та врахувати інтереси обох сторін.
Вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки, яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, суд повинен з`ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки розміру збитків, а також об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов`язань, причини неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення у виконанні зобов`язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків.
Цивільні та господарські відносини ґрунтуються на засадах справедливості, добросовісності, розумності, як складових елементів принципу верховенства права. Наявність у кредитора можливості стягувати із боржника надмірні грошові суми як неустойку спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне зобов`язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для боржника та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором.
Отже зменшення розміру заявлених позивачем штрафних санкцій є правом суду, а за відсутності переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки (штрафних санкцій).
Відповідно до висновків, викладених у постанові Верховного Суду від 08.05.2018 у справі №924/709/17, зменшення розміру заявлених до стягнення штрафних санкцій є правом суду, а за відсутності переліку таких виняткових обставин господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення пені та штрафу та розмір, до якого підлягає зменшенню. При цьому відсутність чи невисокий розмір збитків може бути підставою для зменшення судом розміру неустойки, що стягується з боржника. Вирішуючи питання про зменшення розміру пені та штрафу, які підлягають стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, суд повинен з`ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки перед розміром збитків, а також об`єктивно оцінити, чи є цей випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов`язань, причин неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання зобов`язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків.
Як встановлено матеріалами справи, відповідачем допущено порушення умов договору, що полягає у несвоєчасній поставці продукції. Посилання ж відповідача на відсутність його вини у порушенні строків виконання контракту відхиляються судом приймаючи до уваги те, що відповідно до ч. 1 ст. 42 та ч. 2 ст. 218 ГК України підприємництвом визнається самостійна, ініціативна та на власний ризик господарська діяльність, наслідки якої відповідач мав усвідомлювати при укладенні державного контракту.
За таких обставин, встановивши наявність правових підстав для задоволення позовних вимог та врахувавши, що питання про зменшення розміру штрафних санкцій вирішується судом на підставі аналізу конкретної ситуації, тобто з урахуванням сукупності з`ясованих обставин, зважаючи на відсутність у наведеному випадку тих виключних обставин, з якими положення законодавства (ст. 551 ЦК України, ст. 233 ГК України) пов`язують можливість зменшення розміру санкцій, беручи до уваги, що відповідач не надав суду жодних належних та допустимих доказів невідповідності розміру нарахованого за порушення зобов`язання штрафу наслідкам порушення, тоді як саме лише посилання на відсутність у позивача збитків за порушення відповідачем зобов`язань та наявність кримінального провадження щодо групи компаній «GLUSСO» не є підставою для відмови у стягненні, у зв`язку з чим відсутні підстави для задоволення клопотання відповідача про зменшення розміру штрафних санкцій. Також суд не може визнати заявлене клопотання виключним випадком (відсутність документального підтвердження, тощо) для можливості зменшення суми штрафу.
З огляду на викладене, позовні вимоги Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі відокремленого підрозділу "Централізовані закупівлі" Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Глуско Україна" неустойки у розмірі 17843,26 грн підлягають задоволенню.
Як передбачено ч. 1 ст. 277 ГПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:
1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи;
2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;
3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;
4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Судом першої інстанції при розгляді даної справи було порушено норми процесуального права та неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, а тому рішення Господарського суду міста Києва від 16.12.2021 у справі №910/15234/21 підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позову.
За вказаних обставин апеляційна скарга Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі відокремленого підрозділу "Централізовані закупівлі" Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" підлягає задоволенню.
Відповідно до статті 129 ГПК України витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви та апеляційної скарги покладаються на відповідача.
Згідно з ч. 5 ст. 12 ГПК України малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Як передбачено ч. 3 ст. 287 ГПК України, не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 даної статті.
Вказана справа є малозначною, а тому прийнята постанова не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись ст. ст. 129, 267 - 285 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1.          Апеляційну скаргу Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі відокремленого підрозділу "Централізовані закупівлі" Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" задовольнити.
2.          Рішення Господарського суду міста Києва від 16.12.2021 у справі №910/15234/21 скасувати та ухвалити нове рішення.
3.          Позов Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі відокремленого підрозділу "Централізовані закупівлі" Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" задовольнити.
4.          Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Глуско Україна" (03110, м. Київ, вул. Солом`янська, буд. 11; код ЄДРПОУ 40428668) на користь Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі відокремленого підрозділу "Централізовані закупівлі" Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" (01054, м. Київ, вул. Франка Івана, буд. 31; код ЄДРПОУ ВП 26251923) 17843 (сімнадцять тисяч вісімсот сорок три) грн 26 коп. пені.
5.          Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Глуско Україна" (03110, м. Київ, вул. Солом`янська, буд. 11; код ЄДРПОУ 40428668) на користь Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі відокремленого підрозділу "Централізовані закупівлі" Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" (01054, м. Київ, вул. Франка Івана, буд. 31; код ЄДРПОУ ВП 26251923) 2270,00 грн витрат по сплаті судового збору за подання позовної заяви та 3405,00 грн витрат по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги.
6.          Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 287 ГПК України. 

Головуючий суддя                                                            В.В. Шапран 

Судді                                                                                В.В.Андрієнко

                                                                                М.Г. Чорногуз