ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1758/22 Справа № 200/15089/16-ц 	  	Суддя у 1-й інстанції - Кондрашов  І. А. Суддя у 2-й інстанції - Городнича В. С.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 липня 2022 року                                                                м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого - Городничої В.С.,
суддів: Лаченкової О.В., Петешенкової М.Ю.,
при секретарі — Панасенко С.С., 

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпрі апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – ОСОБА_2 на ухвалу Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 17 вересня 2021 року по справі за заявою ОСОБА_1 про поворот виконання рішення Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 26 вересня 2016 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу та розподіл майна подружжя, – 

ВСТАНОВИЛА:

       Ухвалою Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 17 вересня 2021 року відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_1 про поворот виконання рішення Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 26 вересня 2016 року у справі №200/15089/16-ц за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу та розподіл майна подружжя.
       Не погодившись з такою ухвалою, представник ОСОБА_1 – ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить її скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити заяву ОСОБА_1 про поворот виконання рішення Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 26 вересня 2016 року у даній справі в повному обсязі.
       Представник ОСОБА_3 – ОСОБА_4 , відповідно до ст.360 ЦПК України, подала відзив, в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу суду - без змін, посилаючись на незаконність та необґрунтованість доводів скарги.
       Згідно з ч.3 ст.3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
       Відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
       Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
       Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу суду — без змін, з огляду на таке.
       Як вбачається з матеріалів справи, 23 лютого 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про поворот виконання рішення, в обґрунтування якої посилався на те, що рішенням Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 26 вересня 2016 року, залишеним без змін постановою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 25 липня 2018 року, по справі №200/15089/16-ц було задоволено позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу та розподіл майна подружжя.
       Постановою Верховного суду від 06 березня 2019 року рішення Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 26 вересня 2016 року та постанова Апеляційного суду Дніпропетровської області від 25 липня 2018 року в частині позову ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу – залишені без змін. При цьому, в частині поділу майна подружжя рішення Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 26 вересня 2016 року та постанову Апеляційного суду Дніпропетровської області від 25 липня 2018 року було скасовано, а справу в цій частині передано на новий розгляд до суду першої інстанції.
       Ухвалою Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 02 липня 2019 року позовну заяву ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя залишено без розгляду. Ухвала суду першої інстанції набрала законної сили.
       Водночас, ОСОБА_1 вказував, що після скасування рішення суду першої інстанції, до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно було внесено записи про право власності на спірні об`єкти за відповідачем – ОСОБА_1 , тобто, відбулось поновлення відповідних записів (повернення у первинний стан).
       Проте, після передання справи на новий розгляд, внесені записи про право власності на майно були скасовані тими ж реєстраторами та внаслідок їх протиправних рішень відбулось поновлення записів про право власності на спірні об`єкти нерухомості за ОСОБА_3 .
       У зв`язку з чим, заявник просив суд вирішити питання про поворот виконання рішення суду та повернути йому право власності на спірні об`єкти нерухомого майна.
       Відмовляючи у задоволенні заяви ОСОБА_1 , суд першої інстанції, приймаючи до уваги, що державним реєстратором на підставі постанови Верховного суду від 06 березня 2019 року по справі №200/15089/16-ц було проведено реєстраційну дію як скасування державної реєстрації права власності (перехід права), внаслідок якої було поновлено записи про право власності заявника, вважав, що фактично відбулось повернення у первісне положення, а тому підстави для вирішення питання про поворот виконання рішення відсутні.
       Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.
       Згідно із ч.5 ст.124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. 
       У п.9 ч.3 ст.129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.
       Зазначене конституційне положення відображено і у ст.18 ЦПК України, згідно з якою судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.
       Конституційний суд України у своєму рішенні від 02 листопада 2011 року №13-рп/2011 зазначив, що поворот виконання рішення - це цивільна процесуальна гарантія захисту майнових прав особи, яка полягає у поверненні сторін виконавчого провадження в попереднє становище через скасування правової підстави для виконання рішення та повернення стягувачем відповідачу (боржнику) всього одержаного за скасованим (зміненим) рішенням. Інститут повороту виконання рішення спрямований на поновлення прав особи, порушених виконанням скасованого (зміненого) рішення, та є способом захисту цих прав у разі отримання стягувачем за виконаним та у подальшому скасованим (зміненим) судовим рішенням неналежного, безпідставно стягненого майна, оскільки правова підстава для набуття майна відпала.
       Поворот виконання можливий, у разі якщо: а) позивач одержав від відповідача в порядку виконання рішення майно або грошові кошти; б) виконане рішення скасовано судом апеляційної чи касаційної інстанції чи змінено із задоволенням позовних вимог в меншому розмірі.
       За змістом наведених норм закону поворот виконання скасованого рішення суду допускається у разі його фактичного виконання і ухвалення судом нового рішення у справі.
       Поворот виконання пов`язаний із цілим рядом юридичних фактів: скасування раніше ухваленого і виконаного рішення, яке набрало законної сили; набранням новим судовим рішенням законної сили (рішенням про повну або часткову відмову у задоволенні позову, ухвалою про залишення позову без розгляду або закриття провадження у справі); вказівка на поворот виконання у новому судовому рішенні.
       Таким чином, поворот виконання судового рішення – це процесуальна гарантія того, що після скасування рішення суду буде відновлено первісне правове положення сторін. Боржник має право вимагати передання йому того, що було передано стягувачеві.
       В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 – ОСОБА_2 посилається, зокрема, на те, що судом першої інстанції свідомо не було прийнято до уваги, не досліджено та не вказано в рішенні суду ті обставини, що на день постановлення у справі остаточного рішення – ухвали Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 02 липня 2019 року про залишення позову без розгляду, спірне нерухоме майно залишилось у праві власності позивача, яке було зареєстровано за нею в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно саме на підставі рішення Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 26 вересня 2016 року у даній справі, скасованого постановою Верховного суду від 06 березня 2019 року в частині поділу майна подружжя.
       Однак, колегія суддів відхиляє такі доводи скаржника, з наступних підстав.
       Відповідно до ст.444 ЦПК України суд апеляційної чи касаційної інстанції, приймаючи постанову, вирішує питання про поворот виконання, якщо, скасувавши рішення (визнавши його нечинним), він: 1) закриває провадження у справі; 2) залишає позов без розгляду; 3) відмовляє в позові повністю; 4) задовольняє позовні вимоги в меншому розмірі.
       Якщо рішення після його виконання скасовано і справу повернуто на новий розгляд, суд, ухвалюючи рішення, вирішує питання про поворот виконання, якщо під час нового розгляду справи він: 1) закриває провадження у справі; 2) залишає позов без розгляду; 3) відмовляє в позові повністю; 4) або задовольняє позовні вимоги в меншому розмірі. 
       Суд вирішує питання про поворот виконання, якщо за результатами перегляду судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами він: 1) закриває провадження у справі; 2) залишає позов без розгляду; 3) відмовляє в позові повністю; 4) задовольняє позовні вимоги в меншому розмірі. 
       Питання про поворот виконання рішення суд вирішує за наявності відповідної заяви сторони.
       До заяви про поворот виконання рішення шляхом повернення стягнутих грошових сум, майна або його вартості додається документ, який підтверджує те, що суму, стягнуту за раніше прийнятим рішенням, списано установою банку або майно вилучено державним або приватним виконавцем.
       Якщо питання про поворот виконання рішення не було вирішено судом відповідно до частин першої - третьої цієї статті, заява відповідача про поворот виконання рішення розглядається судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.
       Отже, повноваженнями щодо вирішення питання про поворот рішення наділений суд апеляційної або касаційної інстанції, який приймає постанову. У разі невирішення цього питання судом апеляційної або касаційної інстанції, таке питання вирішується судом першої інстанції у випадку, коли справу повернуто на новий розгляд, за умови закриття провадження у справі, залишення позову без розгляду, відмови у задоволенні позову повністю, задоволення позовних вимог у меншому розмірі.
       Так, згідно матеріалів даної справи, зокрема, наданих заявником суду інформаційних довідок, після скасування Постановою Верховного суду від 06 березня 2019 року рішення Бабушкінського районного суду від 26 вересня 2016 року в частині визнання права власності на спірне майно, відповідні записи про право власності були поновлені за ОСОБА_1 .
       У своїй заяві ОСОБА_1 вказував про те, що спочатку спірні записи були поновлено за ним на підставі Постанови Верховного суду від 06 березня 2019 року по справі 200/15089/16-ц.
       Також представником ОСОБА_1 – ОСОБА_2 в апеляційній скарзі зазначено, що на підставі постанови Верховного Суду від 06 березня 2019 року по справі №200/15089/16-ц, якою було скасовано рішення Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 26 вересня 2016 року в частині поділу майна подружжя, за заявами ОСОБА_1 , до державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень знов було поновлено записи про право власності на спірні об`єкти нерухомості за ОСОБА_1 , тобто, було приведено відомості про право власності у первісний стан.
       Отже, суд першої інстанції дійшов правильного висновку щодо відсутності підстав для повороту виконання рішення у даній справі.
       При цьому, доводи скаржника про те, що в подальшому, через певний проміжок часу, державними реєстраторами прийнято рішення про скасування таких записів, внаслідок чого знову було поновлено право власності на спірне майно за ОСОБА_3 , колегія суддів не бере до уваги, оскільки, згідно матеріалів справи, в даному випадку відбулась зміна у матеріально-правових відносинах, що є підставою для оскарження дій, рішень чи бездіяльності державного реєстратора, а не для вирішення питання про поворот виконання рішення суду.
       Разом з тим, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що оскільки заявник звернувся до суду із заявою про поворот виконання судового рішення лише 23 лютого 2021 року, тобто, з пропуском строку, встановленого ч.10 ст. 444 ЦПК України, при цьому, не подав заяву про поновлення строку із зазначенням будь-яких поважних причин такого пропуску, тому в задоволенні заяви слід відмовити, з огляду на наступне.
       Відповідно до ч.10 ст.444 ЦПК України заява про поворот виконання може бути подана протягом одного року з дня ухвалення відповідного рішення суду апеляційної чи касаційної інстанції або з дня ухвалення рішення при новому розгляді справи. 
       Перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок (ст.123 ЦПК України).
       Строк, обчислюваний роками, закінчується у відповідні місяць і число останнього року строку (ст.124 ЦПК України).
       Судом першої інстанції було установлено, що постанова Верховного суду, якою скасовано рішення Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 26 вересня 2016 року, була ухвалена 06 березня 2019 року. 
       Тобто, в силу вимог ч.10 ст.444 ЦПК України, заявник повинен був звернутися до суду із заявою про поворот виконання рішення суду до 06 березня 2020 року.
       Водночас, якщо обчислювати процесуальний строк з дати ухвалення рішення при новому розгляді даної справи, а саме згідно ухвали Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 02 липня 2019 року, якою залишено без розгляду позовну заяву ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя, то строк звернення із заявою про поворот виконання рішення також є пропущеним.
       Таким чином, судом першої інстанції було повно з`ясовано обставини справи, зокрема, що наразі відсутні підстави для вирішення питання про поворот виконання рішення Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 26 вересня 2016 року по справі №200/15089/16-ц, а тому колегія суддів дійшла висновку про правомірність такої відмови у задоволенні даної заяви.
       Інші доводи апеляційної скарги щодо порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильного застосування норм матеріального права, зводяться до незгоди з висновками суду, особистого тлумачення норм матеріального і процесуального права, не впливають на фактичні обставини справи, які встановлені судом відповідно до чинного законодавства, та не спростовують законність оскаржуваного судового рішення.
       Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.
       Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи, висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх.
       Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burgandothers v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no. 2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41).
       Враховуючи вищевикладене, колегія суддів, розглянувши справу в межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги на момент винесення судового рішення, вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального та процесуального права при вирішенні даної справи не допустив, ним правильно визначено характер спірних правовідносин та встановлено дійсні обставини справи, ухвала суду відповідає фактичним обставинам справи, а наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують, тому підстави для скасування оскаржуваного судового рішення відсутні.
       Згідно із ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
       За таких обставин, апеляційний суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржувану ухвалу – без змін.

       Керуючись ст. ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів, –

ПОСТАНОВИЛА:

       Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – ОСОБА_2 — залишити без задоволення.
       Ухвалу Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 17 вересня 2021 року — залишити без змін.

       Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів. 

       Головуючий:                                                          В.С. Городнича

       Судді:                                                                          О.В. Лаченкова

                                                                        М.Ю. Петешенкова