Постанова
Іменем України
 
11 травня 2022 року
м. Київ
 
справа № 738/1332/20
провадження № 61-18620св21
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: 
головуючого - Червинської М. Є.,
суддів: Бурлакова С. Ю. (суддя-доповідач), Зайцева А. Ю., Коротенка Є. В., Коротуна В. М.,
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідачі: Корюківська районна державна адміністрація Чернігівської області, Сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю «Надія-Агро»,
треті особи, що не заявляють самостійних вимог на предмет спору: Головне управління Держгеокадастру у Чернігівській області, Менська міська рада Чернігівської області,
 
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Менського районного суду Чернігівської області від 20 травня 2021 року у складі судді Савченка О. А. та постанову Чернігівського апеляційного суду 
від 18 жовтня 2021 року у складі колегії суддів: Онищенко О. І., Євстафіїва О. К., Скрипки А. А., 
 
ВСТАНОВИВ:
 
1. Описова частина
Короткий зміст позовних вимог
 
У жовтні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Корюківської районної державної адміністрації Чернігівської області (далі - Корюківська РДА), Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Надія-Агро» (далі - СТОВ «Надія-Агро»), треті особи, що не заявляють самостійних вимог на предмет спору: Головне управління Держгеокадастру 
у Чернігівській області, Менська міська рада Чернігівської області, про визнання неправомірними розпоряджень та визнання недійсним договору оренди земельної ділянки. 
 
Позов обґрунтовано тим, що рішенням Менської районної ради народних депутатів від 19 березня 1999 року йому надано в постійне користування земельну ділянку площею 49,5 га із земель запасу на території Волосківської сільської ради Менського району Чернігівської області. 
 
У травні 2020 року прокуратура подала до нього позов про припинення права постійного користування вказаною земельною ділянкою. В ході розгляду цієї справи йому стало відомо про наявність розпоряджень голови Менської районної державної адміністрації, згідно з якими СТОВ «Надія Агро» було передано в оренду земельну ділянку площею 41,86 га для ведення сільськогосподарського виробництва. В подальшому на підставі вказаних розпоряджень із СТОВ «Надія-Агро» було укладено договір оренди землі. 
 
Враховуючи, що спірна земельна ділянка до цього часу належить позивачеві 
на праві постійного користування, просить скасувати розпорядження голови Менської районної державної адміністрації від 09 липня 2007 року № 352 
та від 18 жовтня 2007 року № 481, а також визнати недійсним договір оренди землі від 11 листопада 2007 року № 9.
 
Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій 
 
Рішенням Менського районного суду Чернігівської області від 20 травня 
2021 року, залишеним без змін постановою Чернігівського апеляційного суду 
від 18 жовтня 2021 року, в задоволенні позову відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.
 
Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, обґрунтував свої висновки тим, що позивач не довів порушення його прав чи інтересів розпорядженнями голови Менської районної державної адміністрації від 09 липня 2007 року № 352, від 18 жовтня 2007 року № 481 
та договором оренди землі від 13 листопада 2007 року № 9. Також суди вважали пов`язаним право постійного користування земельною ділянкою з ліквідацією фермерського господарства.
 
Узагальнені доводи касаційної скарги
 
У листопаді 2021 року ОСОБА_1 подав до Верховного Суду касаційну скаргу у якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права 
та порушення норм процесуального права, просив оскаржувані судові рішення скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову.
 
Касаційна скарга мотивована неврахуванням судами того, що без будь-якого рішення чи розпорядження про припинення ОСОБА_1 права 
на користування земельною ділянкою спірними розпорядженнями було надано 
в оренду спірну земельну ділянку СТОВ «Надія-Агро». Позивач зазначає, 
що постійно використовував земельну ділянку та сплачував земельний податок, а тому передання в оренду землі СТОВ « Надія-Агро» порушує його права. Також ОСОБА_1 звертає увагу судів на те, що в оскаржуваних розпорядженнях неправильно зазначено місце розташування спірної земельної ділянки.
 
Крім того, зазначає про відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах. Також, підставою касаційного оскарження судових рішень вказує пункти 1, 3, 4 частини третьої статті 411 ЦПК України.
 
Доводи інших учасників справи
 
У січні 2022 року СТОВ «Надія-Агро» подало до Верховного Суду відзив 
на касаційну скаргу, у якому просило оскаржувані судові рішення залишити без змін. Зазначало, що доводи касаційної скарги є необґрунтованими і такими, 
що не підлягають задоволенню.
 
Рух справи у суді касаційної інстанції
 
Ухвалою Верховного Суду від 22 листопада 2021 року відкрито касаційне провадження у справі № 738/1332/20, витребувано її з Менського районного суду Чернігівської області.
 
Фактичні обставини справи, встановлені судом
 
Рішенням Менської районної ради Чернігівської області від 19 березня 1999 року «Про внесення змін у землекористування на території Волосківської сільської ради на надання земельної ділянки ОСОБА_1 для створення селянського (фермерського) господарства» ОСОБА_1 надано земельну ділянку площею 50,0 га із земель районного запасу на території Волосківської сільської ради для створення селянського (фермерського) господарства.
 
Відповідно до копії державного акта на право постійного користування землею, ЧН № 00123 виданого громадянину України ОСОБА_1 , який мешкає в селі Степанівка Менського району Чернігівської області на підставі рішення Шостої сесії Менської районної ради народних депутатів 23 скликання від 19 березня 1999 року, надається у постійне користування земельна ділянка площею 49,50 га для ведення селянського (фермерського) господарства.
 
Суд при здійсненні судочинства може використовувати лише текст судового рішення, який опубліковано офіційно або внесено до Реєстру (частина третя статті 6 Закону України «Про доступ до судових рішень»). З розміщеного 
в Єдиному державному реєстрі судових рішень рішення Менського районного суду від 27 листопада 2020 року у справі № 738/663/20, залишеного без змін постановою Чернігівського апеляційного суду від 19 травня 2021 року 
та постановою Верховного Суду від 26 квітня 2022 року (провадження 
№ 61-9923св21), відомо, що розпорядженням Менської районної державної адміністраціївід 29 січня 2000 року № 19 зареєстровано з правом юридичної особи селянське (фермерське) господарство «Зерно» Товстоп`ят О. І., яке було ліквідоване на підставі ухвали Господарського суду Чернігівської області 
від 31 жовтня 2006 року. У Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань є інформація про припинення СФГ «Зерно» ОСОБА_1 15 листопада 2006 року. З 2007 року, тобто з моменту укладення договору оренди із СТОВ «Надія-Агро» 
від 13 листопада 2007 року № 9, ОСОБА_1 не намагався обробляти спірну земельну ділянку та не висловлював жодних претензій щодо обробітку 
її СТОВ «Надія-Агро», не сплачував орендної плати за її користування.
 
Зазначеними судовими рішеннями було припинено право постійного користування земельною ділянкою, загальною площею 49,5 га, наданою ОСОБА_1 для ведення селянського (фермерського) господарства 
що посвідчено державним актом на право постійного користування землею серії ЧН № 00123 від 05 січня 2001 року, зареєстрованого в книзі записів державних актів за № 132, з підстав систематичної несплати відповідачем ( ОСОБА_1 ) земельного податку за користування спірною земельною ділянкою із 2006 
до 2020 року.
 
Розпорядженням голови Менської районної державної адміністрації від 09 липня 2007 року № 352 СТОВ «Надія-Агро» надано дозвіл на розроблення технічної документації із землеустрою для передання в оренду земельної ділянки орієнтовною площею 50,0 га за рахунок земель запасу для ведення товарного сільськогосподарського виробництва Городищенської сільської ради.
 
Розпорядженням голови Менської районної державної адміністрації 
від 18 жовтня 2007 року № 481 затверджено технічну документацію 
із землеустрою для передання земельної ділянки в оренду СТОВ «Надія-Агро» для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Городищенської сільської ради.
 
13 листопада 2007 року між Менською районною державною адміністрацією Чернігівської області і СТОВ «Надія-Агро» укладено договір оренди землі № 9, відповідно до якого орендар передав, а орендодавець отримав у користування земельну ділянку площею 44,85 га, сільськогосподарського призначення, яка знаходиться на території Городищенської сільської ради.
 
2. Мотивувальна частина
Позиція Верховного Суду
 
Переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції 
в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України).
 
В ухвалі Верховного Суду від 13 травня 2021 року вказано, що касаційна скарга містить підстави касаційного оскарження, передбачені пунктом 3 частини другої статті 389 ЦПК України.
 
Перевіривши доводи касаційної скарги, а також матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга задоволенню не підлягає з огляду на таке.
 
Мотиви і доводи Верховного Суду та застосовані норми права
 
Відповідно до статті 2 Закону України «Про селянське (фермерське) господарство» (тут і надалі у редакції, чинній на момент створення СФГ «Зерно») селянське (фермерське) господарство визнавалось формою підприємництва громадян України, які виявили бажання виробляти товарну сільськогосподарську продукцію, займатися її переробкою та реалізацією. Селянське (фермерське) господарство може бути створено однією особою. Головою селянського (фермерського) господарства є його засновник або особа, яка є його правонаступником.
 
Згідно із частиною першою статті 51 ЗК України (у редакції Закону від 13 березня 1992 року, який був чинним на момент створення СФГ «Зерно») громадяни, які виявили бажання вести селянське (фермерське) господарство (включаючи й тих, хто переїздить з іншої місцевості), для одержання земельної ділянки у власність або користування подають до сільської, селищної, міської, районної ради народних депутатів за місцем розташування земельної ділянки заяву, яку підписує голова створюваного селянського (фермерського) господарства.
 
Відповідно до статті 7 ЗК України (у редакції Закону від 13 березня 
1992 року) користування землею може бути постійним або тимчасовим. 
У постійне користування земля надається радами народних депутатів із земель, 
що перебувають у державній власності, громадянам України для ведення селянського (фермерського) господарства, особистого підсобного господарства.
 
Згідно з частиною першою статті 22, частиною першою статті 23 ЗК України 
(у редакції Закону від 13 березня 1992 року) право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) 
і одержання документа, що посвідчує це право. Право власності або право постійного користування землею посвідчується державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними радами народних депутатів.
 
Відповідно до статті 9 Закону України «Про селянське (фермерське) господарство» після одержання державного акта на право приватної власності або довічного успадковуваного володіння землею чи укладення договору 
на оренду селянське (фермерське) господарство підлягає державній реєстрації 
в районній, міській раді народних депутатів, що надала земельну ділянку 
у довічне успадковуване володіння, приватну власність або користування.
 
Після відведення земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання державного акта на право приватної власності на землю, державного акта 
на право постійного користування або укладання договору на тимчасове користування землею, в тому числі на умовах оренди, та державної реєстрації селянське (фермерське) господарство набуває статусу юридичної особи, одержує печатку із своїм найменуванням і адресою, відкриває поточні та вкладні (депозитні) рахунки в установах банку і вступає у відносини з підприємствами, установами та організаціями, визнається державними органами та органами місцевого самоврядування як самостійний товаровиробник при плануванні економічного і соціального розвитку регіону.
 
Сільська, селищна, міська рада народних депутатів заносить до спеціальної погосподарської книги дані про склад господарства, передану у власність 
та надану у користування господарству земельну ділянку.
 
Передбачені законом особливості надання фізичній особі земельної ділянки для ведення селянського (фермерського) господарства підтверджують те, що таку ділянку можна було безоплатно отримати лише для створення відповідного господарства, після чого її використання можливе було тільки для ведення селянського (фермерського) господарства. Таку діяльність здійснює саме селянське (фермерське) господарство, а не його засновник.
 
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 23 червня 2020 року у справі 
№ 922/989/18 зазначила, що з моменту створення селянського (фермерського) господарства (фермерського господарства) до фермерського господарства переходять правомочності володіння і користування та юридичні обов`язки щодо використання земельної ділянки його засновника. У разі смерті громадянина - засновника селянського (фермерського) господарства (фермерського господарства) право постійного користування земельною ділянкою, наданою для ведення фермерського господарства його засновнику, 
не припиняється зі смертю цієї особи, а зберігається за фермерським господарством, до якого воно перейшло після створення фермерського господарства. Право постійного користування земельною ділянкою саме через перехід його до селянського (фермерського) господарства (фермерського господарства) не входить до складу спадщини. Спадкувати можна права померлого засновника (члена) щодо селянського (фермерського) господарства (фермерського господарства),а не земельну ділянку, яка перебуває 
в користуванні такого господарства.
 
У пункті 7.27 постанови від 05 листопада 2019 року у справі № 906/392/18 (провадження № 12-57гс19) Велика Палата Верховного Суду зазначила, що право постійного землекористування є безстроковим і може бути припинене лише 
з підстав, передбачених у статті 141 ЗК України, перелік яких є вичерпним.
 
Так, відповідно до пункту «в» частини першої статті 141 ЗК України (в редакції закону на час ліквідації СФГ «Зерно», 15 листопада 2006 року) підставами припинення права користування земельною ділянкою є припинення діяльності державних чи комунальних підприємств, установ та організацій.
 
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, обґрунтував свої висновки тим, що позивач не довів порушення його прав чи інтересів розпорядженнями голови Менської районної державної адміністрації від 09 липня 2007 року № 352, від 18 жовтня 2007 року № 481 
та договором оренди землі від 13 листопада 2007 року № 9, оскільки суди вважали пов`язаним право постійного користування земельною ділянкою 
з ліквідацією фермерського господарства.
 
З такими висновками судів попередніх інстанцій погоджується і колегія суддів Верховного Суду.
 
Як було встановлено з рішення Менського районного суду від 27 листопада 
2020 року, залишеного без змін постановою Чернігівського апеляційного суду
від 19 травня 2021 року, розпорядженням Менської районної державної адміністрації від 29 січня 2000 року № 19 зареєстровано з правом юридичної особи СФГ «Зерно» Товстоп`ят О. І., яке було ліквідоване на підставі ухвали Господарського суду Чернігівської області від 31 жовтня 2006 року. У Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, є інформацію про припинення СФГ «Зерно» ОСОБА_1 
з 15 листопада 2006 року.
 
Відповідно до пункту «в» частини першої статті 141 ЗК України (в редакції закону на час ліквідації СФГ «Зерно») право постійного користування СФГ «Зерно» земельною ділянкою площею 50,00 га, яке посвідчувалось державним актом 
на право постійного користування землею ЧН № 00123, припинене з моменту внесення запису до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань про припинення зазначеного господарства. З припиненням права постійного користування землею 
СФГ «Зерно» на підставі пункту «в» частини першої статті 141 ЗК України усі абсолютні права (право власності) на зазначену земельну ділянку поновлюються у її попереднього власника (держави або територіальної громади). Як наслідок, з поверненням земельної ділянки та прав на неї (поновлення прав) до відповідного власника належний орган державної влади або місцевого самоврядування, виконуючи функцію розпорядника землі, має право розпоряджатися вказаною земельною ділянкою.
 
Оскільки з припиненням СФГ «Зерно» у зазначеної юридичної особи припинилося право постійного користування земельною ділянкою, а правонаступництва 
не відбулось, то позивач жодних суб`єктивних цивільних права на спірну земельну ділянку не набув. Суди першої та апеляційної інстанцій дійшли правильного висновку про відсутність порушень суб`єктивних цивільних прав позивача розпорядженнями голови Менської районної державної адміністрації від 09 липня 2007 року № 352 та від 18 жовтня 2007 року № 481, а також договором оренди землі від 11 листопада 2007 року № 9.
 
Доводи касаційної скарги висновків апеляційного суду не спростовують, зводяться до незгоди з ними та тлумачення норм законів на власний розсуд.
 
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
 
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
 
Колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувану постанову апеляційного суду - без змін, оскільки таке судове рішення є законним та обґрунтованим, прийнятим з дотриманням вимог процесуального права, а доводи касаційної скарги висновків суду 
не спростовують.
 
Щодо судових витрат
 
Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної 
чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат. 
 
Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.
 
З огляду на те що суд касаційної інстанції рішення не змінює та не ухвалює нове, підстав для перерозподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанцій, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.
 
Керуючись статтями 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
 
Рішення Менського районного суду Чернігівської області від 20 травня 2021 року та постанову Чернігівського апеляційного суду від 18 жовтня 2021 року залишити без змін.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту 
її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                                    М. Є. Червинська
 
Судді:                                                                                               С. Ю. Бурлаков
 
А. Ю. Зайцев
 
Є. В. Коротенко
            
В. М. Коротун