Справа № 761/39005/21	 	 	 	Головуючий у І інстанції Щебуняєва Л.Л.	 	
Провадження № 33/824/479/2022	 	 	 	Доповідач у 2 інстанції Миколюк О.В.  	 	

 

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М     У К  Р А Ї Н И
27 червня 2022 року                                                                       м. Київ
Суддя Київського апеляційного суду Миколюк О.В., 
за участю: 
прокурора - Шкурпела Р.В.,
особи, що притягується до адміністративної відповідальності - ОСОБА_1 ,
захисника ОСОБА_1 - адвоката Заворітного В.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу захисника ОСОБА_1 - адвоката Міхліченко В.В., на постанову  судді Шевченківського районного суду м.Києва від 06 грудня 2021 року,-
В С Т А Н О В И В :
Згідно постанови судді Шевченківського районного суду м.Києва від 06 грудня 2021 року, 
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Первомайськ, Миколаївської області, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,-
визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 172-6 КУпАП та призначено йому адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень.
Стягуто з ОСОБА_1   судовий збір в розмірі 454, 00 грн.
          Як вбачається з постанови суду,  ОСОБА_1 , обіймаючи посаду консула Генерального консульства України в Ростові-на-Дону Міністерства закордонних справ України , відповідно до підпункту «в» пункту 1 частини 1 статті 3 Закону України «Про запобігання корупції» , примітки до статті 172-6 КУпАП, являючись суб`єктом відповідальності, на якого поширюється дія Закону України «Про запобігання корупції», як на особу посада якої належить до посад державної служби категорії «Б», в порушення вимог абзацу 1 частини 2 статті 45 даного Закону, 17 квітня 2020 року припинивши виконання функцій держави , 13 липня 2021 року несвоєчасно , без поважних причин , подав декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування , яка припиняє діяльність , пов`язану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування , за період , не охоплений раніше поданими деклараціями (перед звільненням) , шляхом заповнення електронної форми на офіційному веб-сайті Національного агентства з питань запобігання корупції через власний персональний електронний кабінет суб`єкта декларування у системі Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування , чим вчинив адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією, відповідальність за яке передбачена ч.1 ст. 172-6 КУпАП.
Крім того, ОСОБА_1 , обіймаючи посаду консула Генерального консульства України в Ростові-на-Дону Міністерства закордонних справ України , відповідно до підпункту «в» пункту 1 частини 1 статті 3 Закону України «Про запобігання корупції» , примітки до статті 172-6 КУпАП, являючись суб`єктом відповідальності, на якого поширюється дія Закону України «Про запобігання корупції», як на особу посада якої належить до посад державної служби категорії «Б», в порушення вимог абзацу 2 частини 2 статті 45 даного Закону, 17 квітня 2020 року припинивши виконання функцій держави , 13 квітня 2021 року несвоєчасно , без поважних причин , подав в установленому абзацом другим частиною другою цієї статті порядку декларацію особи , уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування , за минулий 2020 рік ( після звільнення) , шляхом заповнення електронної форми на офіційному веб-сайті Національного агентства з питань запобігання корупції через власний персональний електронний кабінет суб`єкта декларування у системі Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування , чим вчинив адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією, відповідальність за яке передбачена ч.1 ст. 172-6 КУпАП.
Постановою судді Шевченківського районного суду м. Києва від 06 грудня 2021 року , вищевказані справи про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 172-6 КУпАП відносно ОСОБА_1 , відповідно до вимог ст. 36 КУпАП, об`єднані в одне провадження.
 Не погоджуючись з постановою суду, захисник ОСОБА_1 - адвокат Міхліченко В.В. в апеляційній скарзі  просить її скасувати та провадження по справі закрити, у зв`язку з відсутністю в його діях події та складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.172-6 КУпАП.
В обгрунтуванні вказує, що ОСОБА_1 усвідомлює і погоджується, що декларації дійсно подані з пропуском граничних строків на їх подання, проте вважає, що за сукупності обставин, що призвели до несвоєчасного подання декларацій, а також порушення вимог законодавства під час складання протоколів, унеможливлюють притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності.
Зокрема зазначає, що в оскаржуваній постанові суд дійшов помилкового висновку до належності посади, яку обіймав ОСОБА_1 до посад державної служби категорії "Б", такий висновок суд обгрунтовує шляхом співвставлення рангів державної служби та дипломатичних рангів, однак,   ОСОБА_1 під час проходження дипломатичної служби обіймав посаду консула у консульській установі України, яка належить до посади категорії "В", та не є особою, яка займала відповідальне або особливе відповідальне становище. Про дану обставину свідчить не лише пряма норма Закону України "Про дипломатичну службу", а й самі декларації, що подавалися   ОСОБА_1 раніше з відповідним зазначенням належності займаної посади до категорії "В".
В той же час, Департаментом стратегічних розслідувань Національної поліції України згідно супровідного листа від 26.07.2021 № 5710/55/125/03-2021, що міститься у справі, скеровано до НАЗК зібрані матеріали відносно можливих правопорушень вчинених ОСОБА_1 . Підставою для направлення став помилковий висновок ДСР НПУ про обіймання ОСОБА_1 посади "Консула України", а як наслідок і помилковий висновок про можливість складання протоколів саме НАЗК.
Окрім того, суд помилково зазначив, що під час судового розгляду ОСОБА_1 не зазначалось інше місце вчинення правопорушення. Натомість під час судового розгляду як ОСОБА_1 , так і його захисник наголошували, що оскільки на момент подачі декларацій перед звільненням та після звільнення ОСОБА_1 не працював в МЗС, висновок про місце вчинення правопорушення за адресою МЗС є помилковим. Також ОСОБА_1 зазначив, що декларації подавалися ним після повернення в Україну з довготермінового відрядження.
В протоколах від 27.10.2021 НАЗК зазначається, що оскільки ОСОБА_1 на момент вчинення правопорушення був суб`єктом відповідальності за вчинення правопорушення, пов`язаного з корупцією, у зв`язку з перебуванням на посаді консула Генерального консульства України в Ростові-на-Дону, то місцем вчинення правопорушення слід вважати місцезнаходження Міністерства закордонних справ України: 01018, м. Київ, Михайлівська площа, 1.
Разом з тим, згідно протоколів, ОСОБА_1 вчинив правопорушення у зв`язку із несвоєчасною подачею декларації після звільнення - 13.04.2021, а правопорушення у зв`язку із несвоєчасним поданням декларації перед звільненням - 13.07.2021.
Проте, на підставі наказу МЗС України від 07.02.2020, ОСОБА_1 звільнено із займаної посади з 17.04.2020.
На момент можливого вчинення правопорушень, ОСОБА_1 не обіймав жодних посад ні МЗС України, ні в інших органах. Отже, зазначені відомості про вчинення останнім правопорушень за адресою місцезнаходження МЗС України є помилковими.
Апелянт вважає, що суд першої інстанції також дійшов до помилкового висновку, що оскільки 12.07.2021 ОСОБА_1 надавав пояснення працівникам ДСР НПУ, саме від цієї дати слід обраховувати строк, визначений ч. 3 ст. 38 КУпАП, оскільки у протоколах про адміністративне правопорушення зазначається, що початком обчислення строку виявлення адміністративного правопорушення є момент, коли зібрано, проаналізовано зібрані фактичні дані та зроблено висновок про наявність у діях особи складу адміністративного правопорушення. Складом адміністративного,, правопорушення у цьому випадку є сам факт несвоєчасного подання та відсутність у суб`єкта поважних причин порушення термінів подання декларації. Отже датою виявлення правопорушення є дата складання протоколу, а саме 27.10.2021. В матеріалах справи міститься повідомлення Національного агентства про факт неподання чи несвоєчасного подання декларацій осіб, уповноважених, на виконання функцій держави або місцевого самоврядування від 13.04.2021 №110/16-628/1-23826, надіслане Міністерством закордонних справ України, яке отримано НЗК 15.04.2021 року та зареєстровано за вхідним №03/26111/21
Тому, починаючи з 15.04.2021 НАЗК було відомо про несвоєчасність поданих ОСОБА_1 декларацій, тобто датою виявлення правопорушення слід вважати 15.04.2021, таким чином протоколи про адміністративне правопорушення складені після закінчення строку накладення адміністративного стягнення.
Судом також не було враховано обставини, що підтверджують відсутність умислу на несвоєчасну подачу відповідних декларацій, а висновок суду про доведення винуватості ОСОБА_1 є хибним.
ОСОБА_1 не знав про свій обов`язок подати декларацію перед звільненням (за період, який не був охоплений раніше поданими деклараціями). Він був переконаний, що повинен подавати виключно щорічні декларації, в тому числі після звільнення. Про необхідність подачі такої декларації він дізнався лише в липні 2021 року, від співробітника Управління стратегічних розслідувань в місті Києві ДСР НПУ, який відбирав пояснення у ОСОБА_1 , які містяться в матеріалах справи. Одразу після цього він подав відповідну декларацію.
Звертає увагу, що відсутність умислу ОСОБА_1 на несвоєчасну подачу декларацій підтверджується і черговістю несвоєчасно поданих декларацій. Адже подання ним щорічної декларації за 2020 рік (13.04.2021) передувало поданню декларації перед звільненням (13.07.2021).
 
Заслухавши доповідь судді, думку прокурора на підтримку судового рішення, ОСОБА_1 та його захисника - адвоката Заворітного В.В., що просили задовольнити апеляційну скаргу, вивчивши матеріали адміністративної справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступного.
Згідно статті 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна,винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність,яка посягає на громадський порядок, власність,права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Стаття 245 КУпАП передбачає, що завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
У відповідності до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні,чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, які пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини,що мають значення для правильного вирішення справи.
Згідно ч.1 ст. 172-6 КУпАП відповідальність настає за несвоєчасне подання без поважних причин декларації особи,уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.
Відповідно до наказу Міністерства закордонних справ України від 26 листопада 2014 року №2816-ос, із змінами згідно з наказом Міністерства закордонних справ України від 26 січня 2015 року №106-ос, ОСОБА_1 призначено на посаду консула Генерального консульства України в Ростові-на-Дону (Російська Федерація) з 29 листопада 2014 року. Наказом Міністерства закордонних справ від 28 вересня 2018 року №1819-ос ОСОБА_2 присвоєно дипломатичний ранг-радника 1 класу.
Згідно ч.2 ст.3 Закону України «Про державну службу», дія цього Закону поширюється на державних службовців органів дипломатичної служби.
Відповідно до вимог ч.2 ст. 39 Закону України «Про державну службу» визначено, що порядок присвоєння рангів державних службовців та співвідношення між рангами державних службовців і рангами посадових осіб місцевого самоврядування , військовими званнями, дипломатичними рангами та іншими спеціальними званнями визначаються Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до співвідношення між рангами державних службовців і дипломатичними рангами встановленого додатком №9 до постанови Кабінету Міністрів України від 20 квітня 2016 року №306 «Питання присвоєння рангів державних службовців та співвідношення між рангами державних службовців і рангами посадових осіб місцевого самоврядування , військовими званнями , дипломатичними рангами та іншими спеціальними званнями» радник 1 класу співвідноситься до 4 рангу державного службовця.
Згідно ч.3 ст. 39 Закону України «Про державну службу», 4 ранг державної служби відноситься до посад державної служби категорії «Б».
Таким чином, відповідно до пп.«в» п.1 ч.1 ст.3 Закону України «Про запобігання корупції» ОСОБА_1 є суб`єктом, на якого поширюється дія Закону України «Про запобігання корупції».
Згідно примітки до ст. 56 Закону України «Про запобігання корупції» особи, посади яких належать до посад державної служби категорії «Б» відносяться до службових осіб які займають відповідальне та особливо відповідальне становище.
Згідно ст. 1 Закону України «Про запобігання корупції» суб`єкти декларування -особи , зазначені у п.1, п.п. «а» і «в» п.2 , п.4 ч.1 ст.3 цього Закону, інші особи , які зобов`язані подавати декларацію відповідно до цього Закону.
Отже, ОСОБА_1 , обіймаючи посаду консула Генерального консульства України в Ростові-на-Дону Міністерства закордонних справ України, будучи особою, посада якої належить до посад державної служби категорії «Б» , являється суб`єктом, на якого поширюється дія Закону України «Про запобігання корупції».
Відповідно до наказу Міністерства закордонних справ України від 07 лютого 2020 року №202-к ОСОБА_1 звільнено із займаної посади консула Генерального консульства України в Ростові-на-Дону з 17 квітня 2020 року.
Абзацом 1 ч.2 ст.45 Закону України «Про запобігання корупції » визначено, що особи, зазначені у пункті 1, підпунктах «а» і «в» пункту 2 частини 1 статті 3 цього Закону, які припиняють діяльність , пов`язану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування , подають декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за період, не охоплений раніше поданими деклараціями.
Відповідно до підпункту 2 пункту 5 розділу ІІ Порядку формування, ведення та оприлюднення (надання) інформації Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування , затвердженого Рішенням Національного агентства з питань запобігання корупції №3 від 10 червня 2016 року , зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 15 липня 2016 року за №959/29089 ( із змінами та доповненнями), декларація перед звільненням подається не пізніше двадцяти робочих днів з дня припинення діяльності , пов`язаної з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування , або іншої діяльності , зазначеної у підпунктах «а» і «в» пункту 2 ч.1 ст.3 Закону України «Про запобігання корупції».
Така декларація охоплює період, який не був охоплений деклараціями , раніше поданими суб`єктом декларування , та містить інформацію станом на останній день такого періоду. Останнім днем такого періоду є день припинення діяльності , пов`язаної з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування , або іншої діяльності , зазначеної у підпунктах «а», «в» пункту 2 частини 1 статті 3 Закону.
Абзацом 2 ч.2 ст.45 Закону України «Про запобігання корупції » визначено, що особи , які припинили діяльність , пов`язану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, або іншу діяльність , зазначену у підпунктах «а» і «в» пункту 2 частини 1 статті 3 , зобов`язані наступного року після припинення діяльності подати в установленому частиною першою цієї статті порядку декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування , за минулий рік .
Згідно ч.1 ст.45 Закону України «Про запобігання корупції», особи, зазначені у пункті1, підпунктах «а» і «в» пункту 2 частини 1 статті 3 цього Закону, зобов`язані щорічно до 1 квітня подавати шляхом заповнення на офіційному веб-сайті Національного агентства декларацію , за минулий рік за формою , що визначається Національним агентством.
Отже, ОСОБА_1 , припинивши 17 квітня 2020 року діяльність, пов`язану із виконанням функцій держави , зобов`язаний був подати декларацію особи , яка припинила діяльність , пов`язану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування , шляхом особистого заповнення електронної форми на веб-сайті НАЗК через власний персональний електронний кабінет суб`єкта декларування у системі Реєстру , не пізніше 20 робочих днів з дня припинення діяльності, пов`язаної з виконанням функції держави або місцевого самоврядування, або іншої діяльності , зазначеної у підпунктах «а», «в» пункту 2 частини 1 статті 3 Закону України «Про запобігання корупції».
Тобто , ОСОБА_1 , будучи суб`єктом, який 17 квітня 2020 року припинив виконання функцій держави,зобов`язаний був подати декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування , за період неохоплений раніше поданими деклараціями (перед звільненням ) не пізніше 00 год.00 хв. 16 травня 2020 року.
Відповідно до публічної частини Реєстру , ОСОБА_1 подав шляхом заповнення на офіційному веб-сайті НАЗК декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування , за період неохоплений раніше поданими деклараціями (перед звільненням) 13 липня 2021 року, тобто несвоєчасно.
Крім того, ОСОБА_1 був зобов`язаний до 00 годин 00 хвилин 01 квітня 2021 року подати в установленому абзацом другим частиною 2 статті 45 Закону України «Про запобігання корупції» порядку декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування , за минулий 2020 рік , шляхом особистого заповнення електронної форми на веб-сайті НАЗК через власний персональний електронний кабінет суб`єкта декларування у системі Реєстру.
Відповідно до публічної частини Реєстру , ОСОБА_1 декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування , за минулий 2020 рік (після звільнення) подав 13 квітня 2021 року, тобто несвоєчасно.
Будь-яких об`єктивних даних,щодо неможливості подання вказаних декларацій в установлений законом строк, ОСОБА_1 не надав.
Доказів поважності причин несвоєчасного подання ОСОБА_1 до Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування у визначений законом строк декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування , за період неохоплений раніше поданими деклараціями (перед звільненням), декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування  за минулий 2020 рік (після звільнення), у судовому засіданні здобуто не було.
Крім того, особою, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та його представником - адвокатом Заворітним В.В. не надано жодних належних доказів на підтвердження їх доводів щодо належності посади консула Генерального консульства України в Ростові-на-Дону Міністерства закордонних справ України, яку займав ОСОБА_1 , до посад державної служби категорії «В», щодо складання протоколів неповноважним органом.
Як під час складання протоколів про адміністративне правопорушення, так і під час судового розгляду ОСОБА_1 не зазначалось інше місце вчинення правопорушення, ніж те, яке зазначено в протоколах про адміністративне правопорушення. У зв`язку з чим, суд апеляційної інстанції погоджується з тим, що оскільки ОСОБА_1 на момент вчинення адміністративного правопорушення був суб`єктом відповідальності за вчинення правопорушення, пов`язаного з корупцією, у зв`язку з перебуванням на посаді консула Генерального консульства України в Ростові-на-Дону Міністерства закордонних справ України, місцем вчинення правопорушення є місцезнаходження Міністерства закордонних справ України: м.Київ, Михайлівська площа,1.
Таким чином, ОСОБА_1 несвоєчасно подав без поважних причин декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за період неохоплений раніше поданими деклараціями (перед звільненням), а також декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за минулий 2020 рік (після звільнення), тобто вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.172-6 КУпАП.
Щодо порушення строків притягнення до адміністративної відповідальності, на які вказує захист в апеляційній скарзі, то вважаю його доводи малопереконливими та такими, що суперечать вимогам закону, оскільки в даному випадку суд притягнув ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності в межах визначених Законом.
Доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_1 не мав умислу на вчинення адміністративного правопорушення вважаю необґрунтованими, оскільки як вбачається з матеріалів справи, він був освідчений про  порядок та строки подання декларації, та повинен був дотримуватись визначених законом норм.
Враховуючи наведене, інші зазначені в апеляційній скарзі доводи, були належно оцінені судом І інстанції, і  висновок суду щодо доведеності вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.172-6 КУпАП, є обґрунтованим, з яким погоджується і суд апеляційної інстанції.
Керуючись ст. 294 КУпАП апеляційний суд,
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_1 - адвоката Міхліченка В.В.  залишити без задоволення, а постанову судді Шевченківського районного суду м.Києва від 06 грудня 2021 року щодо  ОСОБА_1 - без змін.
Постанова оскарженню не підлягає.
Суддя:                                                                 О.В. Миколюк