Номер провадження: 33/813/300/22
Номер справи місцевого суду: 947/34887/21 
Головуючий у першій інстанції Войтов Г.В. 
Доповідач Артеменко  І. А.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.05.2022 року                                                                 м. Одеса

Суддя Одеського апеляційного суду – Артеменко І.А.,
за участю: секретаря судового засідання – Узун Н.Д.,
розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Київського районного суду м. Одеси від 28 грудня 2021 року в адміністративній справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 130 КУпАП,

встановив:
Оскаржуваною постановою ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення за ч.1 ст. 130 КУпАП та накладено на неї адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 17000 грн. з позбавленням права керування всіма видами транспортних засобів засобами строком на один рік, стягнуто судовий збір на користь держави у розмірі 454,00 гривень.
Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення від 23.10.2021 року серії ДПР18 №086849 23.10.2021 року о 03:48 годині на вул. Академіка Корольова, 21 в м. Одесі, ОСОБА_1 , керуючи автомобілем Daewoo, державний номер НОМЕР_1 , порушила вимоги п. 2.9 «Правил дорожнього руху України» з явними ознаками алкогольного сп`яніння (різкий запах алкоголю з порожнини роту, почервоніння очей). Огляд на стан сп`яніння проводився на місці за допомогою газоаналізатору «Drager Alcotest 7510», принтер ARMC0283, прилад ARLM0427, результат тесту 1,33%. Згідно даного тесту водій ОСОБА_1 перебуває в стані алкогольного сп`яніння.
Не погоджуючись із вказаною постановою, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить суд скасувати постанову Київського районного суду м. Одеси від 28 грудня 2021 року та закрити провадження у справі. 
В обґрунтування своїх вимог про скасування постанови зазначає, що: 
- судом першої інстанції було проігноровано клопотання апелянта про виклик у судове засідання поліцейського, який проводив огляд;
- у резолютивній частині суд позбавив ОСОБА_1 права керування усіма видами транспортних засобів, що не передбачено санкцією ч.1 ст.130 КУпАП;
- протокол серії ДПР18 №086849 є неналежним доказом у справі, з огляду на складання неуповноваженою особою, зазначення хибного часу складання, вчинення адміністративного правопорушення, прибору за допомогою якого було здійснено огляд на стан сп`яніння, суть зазначеного у протоколі правопорушення не відповідає чинному законодавству;
- наявний у справі відеозапис не є належним доказом;
- ОСОБА_1 не було ознайомлено із результатами огляду на стан сп`яніння;
- судом не встановлено чи керувала особа транспортним засобом.
Вивчивши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, заслухавши у судовому засіданні ОСОБА_1 , яка підтримала доводи та вимоги апеляційної скарги, апеляційний суд вважає необхідним апеляційну скаргу залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції – залишити без змін, виходячи з наступного.
Апеляційний суд не в змозі погодитись із доводами апелянта щодо відсутності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, з огляду на наступні обставини.
Відповідно до положень ч. ч. 1 та 2 ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.
Згідно з положеннями ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Стаття 252 КУпАП передбачає, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Апеляційний суд погоджується із висновками суду першої інстанції щодо доведеності вини ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП України, за кваліфікуючими ознаками: керування транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, з огляду на явні у справі наступні докази:
- протоколом про адміністративне правопорушення серії ДПР18№086849 від 23.10.2021 року, відповідно до якого 23.10.2021 року о 03:48 годині на вул. Академіка Корольова, 21 в м. Одесі, ОСОБА_1 , керуючи автомобілем Daewoo державний номер НОМЕР_1 , порушила вимоги п. 2.9 «Правил дорожнього руху України» з явними ознаками алкогольного сп`яніння (різкий запах алкоголю з порожнини роту, почервоніння очей). Огляд на стан сп`яніння проводився на місці за допомогою газоаналізатору «Drager Alcotest 7510», принтер ARMC0283, прилад ARLM0427, результат тесту 1,33%. Згідно даного тесту водій ОСОБА_1 перебуває і стані алкогольного сп`яніння; 
- відеозаписом з відеореєстратора нагрудної камери поліцейського;
- чеком газоаналізатору «Drager Alcotest 7510», з якого вбачається, що результат становить 1,33%, на якому ОСОБА_1 особисто поставила підпис; 
- актом огляду на стан алкогольного сп`яніння в якому ОСОБА_1 в графі «з результатами згоден» поставила особисто підпис;
Щодо посилання апелянта на те, що наявний у матеріалах справи відеозапис нагрудної камери поліцейського є недопустимим доказам, апеляційний суд звертає увагу на зміст ч.2 ст.266 КУпАП якою визначено, що огляд водія (судноводія) на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.
Таким чином, апеляційний суд вважає фіксування поліцейськими проходження ОСОБА_1 огляду стан сп`яніння є таким, що відповідає законодавчо встановленим до нього вимогам, з огляду на наявність у справі відеозаписів нагрудної камери поліцейських, у яких зафіксовано відповідні обставини.
У той же час, на виконання вимог Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України 18 грудня 2018 року №1026 (Інструкції №1026), інспекторами поліції велася відеозйомка під час виконання службових обов`язків та складання адміністративного протоколу відносно ОСОБА_1 , яка дозволяє встановити обставини справи, що є основною їх функцією.
Тому апеляційний суд вважає, що відеозаписи, залучені інспекторами поліції, як безумовний доказ у справі, повністю відповідають вимогам Інструкції №1026.
Зауваження апелянта про те, що на місці події ОСОБА_1 із результатами огляду на стан сп`яніння ознайомлено не було, відхиляє з огляду на зміст наявного у матеріалах справи відеозапису нагрудної камери поліцейського, протокол про адміністративне правопорушення серії ДПР18№086849 від 23.10.2021 року та акт огляду на стан алкогольного сп`яніння, в якому ОСОБА_1 в графі «з результатами згоден» поставила особисто підпис, який підтверджуює факт ознайомлення водія з результатами огляду та спростовує протилежні посилання апелянта.
Зауваження апелянта про те, що суть зазначеного у протоколі правопорушення не відповідає чинному законодавству, апеляційний суд до уваги не приймає з огляду на зміст відповідного протоколу, складеного за фактом керування транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, у порушення п.2.9 ПДР України, за що передбачена відповідальність ч.1 ст.130 КУпАП.
Попри протилежні посилання апелянта оскаржувана постанова не містить висновку суду про зазначення у протоколі хибного пункту ПДР України.
Безпідставними є також і посилання апелянта на складання протоколу ДПР18 №086849 неповноваженою особою, адже як вабчається із наявного у матеріалах справи відеозапису нагрудної камери поліцейського такий протокол складено у відповідності до вимог Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України 01 листопада 2015 року № 1395 .
Посилання ж апелянта на зазначення у протоколі про адміністративне правопорушення прибору, за допомогою якого було здійснено огляд на стан сп`яніння іншого ніж той, який було використано, спростовуються змістом такого протоколу та чеком газоаналізатору, які узгоджуються між собою та з яких вбачається, що огляд ОСОБА_1 на стан сп`янінні було праведно за допомогою приладу «Drager Alcotest 7510», ARLM0427.
Доводи апелянта про те, що судом не встановлено чи керувала особа транспортним засобом як на підставу для скасування оскаржуваної постанови, апеляційний суд відхиляє, оскільки вони спростовуються відеоматеріалами, наявними у справі та протоколом про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №086849 від 23.10.2021 року.
Окрім того відповідні заперечення апелянта не спростовують факту наявності у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, а саме керування транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, та не є такими, які могли б перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.
Щодо посилань апелянта на залишення судом першої інстанції поза увагою клопотання про виклик у судове засідання поліцейського, яким було проведено огляд ОСОБА_1 на стан сп`яніння, апеляційний суд зауважує, що матеріали справи про адміністративне правопорушення не містять та апелянтом ані у поданій скарзі, ані у судовому засіданні у суді апеляційної інстанції не було надано жодних доказів заявлення відповідного клопотання.
Як вбачається з матеріалів справи виклик інспектора взводу № 2 pns батальону № 2 полку УПП в Одеській області ДПП старшого лейтенанта поліції Чечіна А.І. був за ініціативою суду першої інстанції, але, як зазначено в постанові суду першої інстанції, суд вважав можливим розглянути справу без його допиту, за наявними доказами.
Крім того, на переконання апеляційного суду, наявні у справі докази є такими, що узгоджуються між собою та є достатніми для висновку про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, та не потребують додаткового дослідження показів поліцейських, якими було проведено огляд особи на стан алкогольного сп`яніння
Посилання апелянта на різницю у часі складання протоколу, наведену у самому протоколі, та ту, що вбачається із наявного у справі відеозапису нагрудної камери поліцейського, апеляційний суд знаходить слушними, втім вважає, що така похибка не є безумовною підставою, що має наслідком скасування правильного по суті рішення суду першої інстанції.
Окрім того, апеляційний суд зауважує, що Верховий Суд у складі Великої Палати в постанові від 21 березня 2018 у справі № 235/3619/15-ц з посиланням на рішення Європейського суду у справі «Сутяжник проти Росії» зазначив, що не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.
За таких обставин, апеляційний суд приходить до висновку про необґрунтованість доводів апеляційної скарги та вважає, що наявними у справі доказами підтверджена винуватість ОСОБА_1 у вчиненому правопорушенні, тобто у керуванні транспортним засобами в стані алкогольного сп`яніння, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Відповідно до ст. 53 Закону України «Про дорожній рух» юридичні та фізичні особи, винні в порушенні законодавства про дорожній рух, відповідних правил, нормативів і стандартів, несуть відповідальність згідно з законодавством України.
Відповідно до ч.1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод і практику Європейського суду з прав людини як джерело права. У рішенні, ухваленому 29.06.2007 року у справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства», Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати, постановив, що будь яка особа яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є такими, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодилися нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.
Відхиляє апеляційний суд і доводи апелянта про те, що судом першої інстанції було застосовано стягнення, що не передбачено санкцією ч.1 ст. 130 КУпАП. 
Так, виходячи з телеологічного тлумачення стягнення, сформульованого судом першої інстанції як «позбавлення права керування усіма видами транспортних засобів», та наведеного у санкції ч.1 ст. 130 КУпАП - «позбавлення права керування транспортними засобами», апеляційний суд констатує, що вищенаведені формулювання мать виключного граматичні відмінності та є тотожними за своєю логічною суттю, сформульованою законодавцем.
Враховуючи наведені обставини, підстав для скасування або змінення постанови суду не вбачається.
У відповідності до п. 1 ч. 8 ст. 294 КУпАП, за наслідками розгляду апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову без змін.
Керуючись ст. 294 КУпАП, суддя апеляційного суду

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – залишити без задоволення. 
Постанову Київського районного суду м. Одеси від 28 грудня 2021 року в адміністративній справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 130 КУпАП – залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя Одеського апеляційного суду                                                І.А. Артеменко