Справа № 351/1653/21 
Провадження № 22-ц/4808/582/22 
Головуючий у 1 інстанції Калиновський М.М. 
Суддя-доповідач Бойчук 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
21 червня 2022 року м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський апеляційний суд в складі: 
                       судді-доповідача         Бойчука І.В., 
                       суддів:                Пнівчук О.В., Томин О.О.,
                       секретаря                Максимів Ю.В.,
з участю                 ОСОБА_1 і його представника, представника Заболотівської селищної ради,
розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Заболотівська селищна рада про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Снятинського районного суду від 14 лютого 2022 року під головуванням судді Калиновського М.М. у м. Снятині,
в с т а н о в и в:
ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_2 , третя особа: Заболотівська селищна рада про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою.
Позовні вимоги мотивував тим, що проживає в житловому будинку за адресою АДРЕСА_1 , який розташований на земельній ділянці площею 0,25 га, частина якої використовується як присадибна ділянка. У березні 2021 року відповідачка порушила межі належної їй земельної ділянки, самовільно захопила частину належної йому земельної ділянки, незаконно встановивши огорожу у вигляді забетонованих металевих стовпів з натягнутою металевою сіткою. Відповідачка відмовилася добровільно усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою, а тому позивач вимушений був звернутися до суду із цим позовом та просив усунути перешкоди у користуванні його земельною ділянкою, шляхом зобов`язання відповідача демонтувати незаконно встановлену огорожу. 
Рішенням Снятинського районного суду від 14 лютого 2022 рокузадоволено позов  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Заболотівська селищна рада, про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою.
Зобов`язано ОСОБА_2 усунути перешкоди у користуванні ОСОБА_1 земельною ділянкою за адресою АДРЕСА_1 шляхом демонтажу незаконно встановленої огорожі у вигляді 42 забетонованих металевих стовпів з натягнутою металевою сіткою та відновити стан земельної ділянки.
У апеляційній скарзі апелянтка зазначає, що з рішенням суду не погоджується та просить його скасувати, вказуючи що судом не досліджено всіх доказів по справі та не було враховано заявлені нею клопотання які вказували на порушення її прав. За таких обставин просить рішення суду першої інстанції скасувати. 
Учасники справи правом подання відзиву на апеляційну скаргу не скористалися.
В судовому засіданні ОСОБА_1 і його представника та представник Заболотівської селищної ради вимоги апеляційної скарги заперечили, покликаючись на обґрунтованість висновків суду першої інстанції.
ОСОБА_2 в засідання апеляційного суду на неодноразові у встановленому порядку виклики не з`явилася, хоча була належним чином повідомлена про час і місце слухання справи, що підтверджується відстеженням поштового відправлення за №7601871105137. 
Враховуючи вищенаведене та необхідність дотримання судом строків розгляду справи в апеляційному порядку, колегія суддів відповідно до статті 372 ЦПК України не вбачає перешкод у розгляді справи в зв`язку з повторною неявкою ОСОБА_2 в засідання апеляційного суду.
Вислухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_1 , його представника та представника Заболотівської селищної ради, які заперечили доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги з наступних підстав.
Згідно статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Статтями 15, 16 ЦК України передбачено право на звернення до суду за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.
З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і, залежно від установленого, вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.
Відповідно до п.7 Розділ X Перехідні положення ЗК України від 25 жовтня 2001 року №2768-III громадяни та юридичні особи, що одержали у власність, у тимчасове користування, в тому числі на умовах оренди, земельні ділянки у розмірах, що були передбачені раніше діючим законодавством, зберігають права на ці ділянки.
Відповідно до пунктів «а», «б» частини першої статті 81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі: придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності.
За змістом частини першої 321 ЦК України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності або обмежений у його здійсненні. У разі порушення цього права власник має право на підставі статті 391 ЦК України вимагати усунення перешкод у здійсненні права користування своїм майном.
Відповідно до статті 391 ЦК України, частини другої ст. 152 та частини першої статті 155 ЗК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. У разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним.
Порушення, невизнання або оспорювання права особи на земельну ділянку є підставою для звернення особи до суду за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту.
При вирішенні позову про право на користування земельною ділянкою суд повинен установити: чи були порушені, не визнані, обмежені або оспорені права, свободи чи інтереси цієї особи; у чому полягає таке порушення прав; якими доказами воно підтверджується і залежно від установленого повинен вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.
Відповідно до ст. 120 чинного ЗК України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.
Згідно з статтею 377 ЦК України до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).
Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Згідно ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Аналіз вищенаведених норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, з позовом про усунення перешкод у користуванні власністю.
З акту земельної комісії Заболотівської ОТГ від 22.09.2020 убачається, що між сторонами, як суміжними землекористувачами, існує спір щодо меж належних їм земельних ділянок. Комісією виявлено невідповідність межових знаків між вказаними земельними ділянками картографічним матеріалам с. Любківці та рекомендовано звернутися до ліцензованої землевпорядної організації з метою встановлення меж на місцевості (т.1 а.с.11).
Згідно акту земельної комісії Заболотівської селищної ради від 26.03.2021 при обмірах земельної ділянки гр. ОСОБА_3 земельна комісія виявила самовільне захоплення земельної ділянки суміжним землекористувачем ОСОБА_2 шириною 4, 40 м. по всій довжині земельної ділянки. На захопленій земельній ділянці незаконно забетоновані залізні стовпи. Обміри проводились на підставі акта земельної комісії Заболотівської селищної ради від 22.09.2020 (т.1 а.с.10).
Згідно витягу з державного земельного кадастру про земельну ділянку земельна ділянка з кадастровим номером 2625283602:02:001:0246, що розташована за адресою АДРЕСА_1 , призначена для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка). Інформація про зареєстроване право в Державному земельному кадастрі відсутня. Площа земельної ділянки становить 0,2500 га (т.1 а.с.7).
Згідно плану земельної ділянки кадастровий номер земельної ділянки 2625283602:02:001:0246, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є суміжними землекористувачами (опис меж від А до Б ОСОБА_1 ; від Б до В ОСОБА_2 ; від В до Г землі заг.кор. (вул. В.Стефаника); від Г до А ОСОБА_4 ) (т.1 а.с.8).
З витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності слідує, що за ОСОБА_1 зареєстровано право власності на земельну ділянку площею 0,25 га. земельна ділянка належить останньому на праві власності. Підставою для державної реєстрації стало рішення органу місцевого самоврядування, витяг з рішення про затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та передачу у приватну власність, серія номер:191-6/2021, виданий 24.06.2021, видавник: Заболотівська селищна рада Коломийського району Івано-Франківської області (т.1 а.с.6).
З акту земельної комісії Заболотівської селищної ради від 19.10.2021 слідує, що при обмірах земельної ділянки гр. ОСОБА_1 земельна комісія виявила самовільне захоплення земельної ділянки суміжним землекористувачем ОСОБА_2 шириною 1,75 м. та довжиною 13,85 м. На захопленій земельній ділянці незаконно забетоновані залізні стовпи кількістю 7 шт. Дана земельна ділянка приватизована. Рекомендовано ОСОБА_2 звільнити самовільно захоплену земельну ділянку ОСОБА_1 та дотримуватись добросусідських відносин. В разі не вирішення даного питання рекомендовано звернутись до суду (т.1 а.с.31).
Згідно акту земельної комісії Заболотівської селищної ради від 21.10.2021 при обмірах земельної ділянки гр. ОСОБА_1 земельна комісія виявила самовільну зруйновану огорожу, фундамент орієнтованою довжиною 12,50 м. захоплення земельної ділянки від центральної дороги орієнтованою шириною 1,7 м. та заднього двору орієнтованою шириною 1,70 м. орієнтованою довжиною 48,6 м. суміжним землекористувачем ОСОБА_2 . На захопленій земельній ділянці незаконно забетоновані залізні стовпи кількістю 9 шт. та встановлено металеву огорожу орієнтованою довжиною 21,60 м. та загородили будівельні матеріали, а саме дошки, труби, каптури, металеві листи та немає доступу до коптильні. Дана земельна ділянка приватизована. Рекомендовано ОСОБА_2 звільнити самовільно захоплену ділянку ОСОБА_1 . Комісія рекомендує землекористувачам дотримуватись добросусідських відносин. В разі не вирішення даного питання рекомендовано звертатись до суду (т.1 а.с.32).
Підставою звернення позивача до суду з позовом стало те, що фактичні заміри земельної ділянки відповідача є більшими, ніж згідно картографічних даних, та останній вважає, що таке збільшення відбулося за рахунок зменшення належної йому земельної ділянки.
Згідно п.7 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 16.04.2004 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його права, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється згідно з частиною третьою статті 152 ЗК України шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів захисту (стаття 16 ЦК України).
Статтею 106 ЗК України визначено, що власник земельної ділянки має право вимагати від власника сусідньої земельної ділянки сприяння встановленню твердих меж, а також відновлення межових знаків у випадках, коли вони зникли, перемістились або стали невиразними.
Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Відповідно до ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
За змістом ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Задовольняючи позов, судом першої інстанції встановлено, що позивач звертався в установленому законом порядку до Заболотівської селищної ради, де земельною комісією виявлено самовільне захоплення земельної ділянки суміжним землекористувачем ОСОБА_2 шириною 4,40 м. по всій довжині земельної ділянки. На захопленій земельній ділянці незаконно забетоновані залізні стовпи.
Суд першої інстанції врахував те, що позивачем надано належні та допустимі докази порушення відповідачкою законних прав та інтересів щодо користування належною позивачу земельною ділянкою та дійшов висновку про задоволення позову і зобов`язав ОСОБА_2 усунути перешкоди у користуванні ОСОБА_1 земельною ділянкою за адресою АДРЕСА_1 шляхом демонтажу незаконно встановленої огорожі у вигляді 42 забетонованих металевих стовпів з натягнутою металевою сіткою та відновити стан земельної ділянки.
Однак колегія судді апеляційного суду не повністю погоджується з таким висновком суду першої інстанції.
Межі земельної ділянки в натурі (на місцевості) закріплюються межовими знаками.
Механізм встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками визначено Інструкцією про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками, затвердженої наказом Державного комітету України із земельних ресурсів від 18 травня 2010 року N 376, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 16 червня 2010 року за N 391/17686 (далі - Інструкція), яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин та звернення до суду.
Пунктом 107 Порядку ведення Державного земельного кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2012 року N 1051 (далі - Порядок), передбачено, що державна реєстрація земельної ділянки здійснюється під час її формування у встановленому порядку та до прийняття рішення про її затвердження органом державної влади або органом місцевого самоврядування (у разі коли згідно із законом така документація підлягає затвердженню таким органом) шляхом відкриття Поземельної книги на таку земельну ділянку відповідно до пунктів 49-54 цього Порядку.
Після прийняття органом державної влади чи органом місцевого самоврядування рішення про затвердження документації із землеустрою, яка є підставою для державної реєстрації земельної ділянки, та надання Держгеокадастру або його територіальному органові відповідно до компетенції засвідченої копії такого рішення Державний кадастровий реєстратор протягом двох робочих днів з моменту її отримання вносить відповідні відомості до Поземельної книги в електронній (цифровій) та паперовій формі (пункт 112 Порядку).
Відповідно до ст. 55 Закону України «Про землеустрій» у редакції, чинній на час реєстрації за позивачем власності на землю, встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) проводиться відповідно до топографо-геодезичних і картографічних матеріалів, здійснюється на основі технічної документації із землеустрою, якою визначається місцеположення поворотних точок меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). Документація із землеустрою щодо встановлення меж житлової та громадської забудови розробляється у складі генерального плану населеного пункту, проектів розподілу територій і є основою для встановлення меж земельних ділянок в натурі (на місцевості). Власники та землекористувачі, у тому числі орендарі, зобов`язані дотримуватися меж земельної ділянки, закріпленої в натурі (на місцевості) межовими знаками встановленого зразка.
Пунктом 3.12 Інструкції передбачено, що закріплення межовими знаками меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється виконавцем у присутності власника (користувача) земельної ділянки, власників (користувачів) суміжних земельних ділянок або уповноваженою ним (ними) особою.
Згідно пункту 1.3 Інструкції виконавець - юридична особа, що володіє необхідним технічним і технологічним забезпеченням та у складі якої працює не менше двох сертифікованих інженерів-землевпорядників або фізична особа-підприємець, яка володіє необхідним технічним і технологічним забезпеченням та є сертифікованим інженером-землевпорядником.
Тобто встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) не є компетенцією суду.
Відновлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється при повній (частковій) втраті в натурі (на місцевості) межових знаків, їх пошкодженні, яке унеможливлює використання межових знаків, а також при розгляді земельних спорів між власниками (користувачами) суміжних земельних ділянок (пункт 4.1 Інструкції).
Пунктами 4.2, 4.3 Інструкції встановлено, що власник земельної ділянки має право вимагати від власника сусідньої земельної ділянки сприяння встановленню твердих меж, а також відновленню межових знаків у випадках, коли вони зникли, перемістились або стали невиразними. Відновлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється на підставі раніше розробленої та затвердженої відповідно до статті 186 ЗК України документації із землеустрою. У разі відсутності такої документації розробляється технічна документація із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості).
Частинами першою - третьою статті 158 ЗК України передбачено, що земельні спори вирішуються судами, органами місцевого самоврядування та центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин. Виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, а також спори щодо розмежування територій сіл, селищ, міст, районів та областей. Органи місцевого самоврядування вирішують земельні спори у межах населених пунктів щодо меж земельних ділянок, що перебувають у власності і користуванні громадян, та додержання громадянами правил добросусідства, а також спори щодо розмежування меж районів у містах.
У разі незгоди власників землі або землекористувачів з рішенням органів місцевого самоврядування, центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, спір вирішується судом (частина четверта, п`ята статті 158 ЗК України).
Судом встановлено, що ОСОБА_1 31.03.2021 було виготовлено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) яка розташована за адресою АДРЕСА_1 , а 21.07.2021 зареєстровано право власності на дану земельну ділянку площею 0.25 га власником якої є ОСОБА_1 та виготовлено кадастровий план земельної ділянки.
Однак, у березні 2021 року ОСОБА_2 порушила межі земельної ділянки позивача, самовільно захопила частину належної йому земельної ділянки, встановивши огорожу у вигляді забетонованих металевих стовпів з натягнутою металевою сіткою. 
У зв`язку з цим за зверненням ОСОБА_1 до селищної ради, земельною комісією Заболотівської селищної ради було складено акт про захоплення земельної ділянки ОСОБА_1 . У акті вказано, що земельною комісією виявлено самовільне захоплення земельної ділянки суміжним землекористувачем ОСОБА_2 , а на захопленій земельній ділянці незаконно забетоновані залізні стовпці.
У зв`язку з таким порушенням ОСОБА_1 звернувся до суду, оскільки в цьому випадку були порушені його права, як власника належної йому земельної ділянки.
Враховуючи вищенаведене апеляційний суд вважає, що ОСОБА_2 порушила права ОСОБА_1 на безперешкодне володіння ним належною йому на праві власності земельною ділянкою, а тому є підстави для зобов`язання ОСОБА_2 усунути перешкоди у користуванні ОСОБА_1 земельною ділянкою за адресою АДРЕСА_1 шляхом демонтажу незаконно встановленої огорожі у вигляді забетонованих металевих стовпів з натягнутою металевою сіткою відповідно у межах, визначених у картографічних матеріалах, виданих позивачу, які послужили підставою для приватизації ним спірної земельної ділянки з присвоєним відповідним кадастровим номером.
Не підлягають задоволенню вимоги позивача щодо зобов`язання відповідачки відновити попередній стан належної позивачу земельної ділянки, яку захопила ОСОБА_2 , оскільки у матеріалах справи відсутні дані про стан цих земель та необхідність їх відновлення відповідачкою. Зобов`язання відповідачки повернути захоплену нею частину земельної ділянки позивача шляхом демонтажу встановлених на ній металевих стовпів не є тотожним із поняттям відновлення цієї землі.
Судом апеляційної інстанції встановлено, що актами комісій Заболотівської селищної ради встановлені неодноразові захоплення відповідачкою частин належної  ОСОБА_1  земельної ділянки шляхом порушення її меж та встановлення забетонованих металевих стовпів з натягнутою металевою сіткою. При цьому стовпів у кількості саме 42 штуки у цих актах не зазначено, як і не визначені межі та розміри такого захоплення належним чином на картографічних матеріалах чи на схемах земельної ділянки позивача, тому ця позовна вимога є недоведеною і не підлягає задоволенню. 
Згідно ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Порядок розподілу та відшкодування судових витрат регламентується статтею 141 ЦПК України. 
Частиною першою зазначеної статті встановлено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
В цій справі судовий збір за розгляд справи в суді апеляційної інстанції покладається на апелянта.
Апеляційний суд дійшов переконання, що оскаржуване судове рішення не може залишатися в силі і підлягає скасуванню з постановленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог.
Керуючись ст. 374, 376, 381 – 384, 389, 390 ЦПК України, суд
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_2 задовольнити частково.
Рішення Снятинського районного суду від 14 лютого 2022 рокускасувати. 
Ухвалити нове рішення.
Позов  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Заболотівська селищна рада задовольнити частково.
Зобов`язати ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) усунути перешкоди у користуванні ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання:  АДРЕСА_1 )земельною ділянкою за адресою АДРЕСА_1 шляхом демонтажу незаконно встановленої огорожі у вигляді забетонованих металевих стовпів з натягнутою металевою сіткою. 
В решті позову відмовити.
Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст постанов и складено 27 червня 2022 року.

Суддя-доповідач:                                                        І.В. Бойчук
Судді:                                                                        О.В. Пнівчук
       О.О. Томин