У Х В А Л А 
І М Е Н Е М   У К Р А Ї Н И
 
28 квітня 2022 року                                                                              
м. Київ
 
справа №644/1506/18
провадження № 51-8944ск18
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного кримінального суду (далі – Суд):
 
головуюча                                       ОСОБА_1 ,
судді:                                                 ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
 
розглянувши касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на ухвалу Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 03 червня 2021 року та ухвалу Харківського апеляційного суду від 23 грудня 2021 року,
 
встановив:
 
Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 03 червня 2021 року заяву  ОСОБА_4 про перегляд за нововиявленими обставинами ухвали Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 02 серпня 2018 року залишено без задоволення.
Ухвалою Харківського апеляційного суду від 23 грудня 2021 року апеляційну скаргу  ОСОБА_4 залишено без задоволення, а ухвалу Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 03 червня 2021 року -  без зміни.
Засуджений  ОСОБА_4 звернувся до Суду з касаційною скаргою, в якій виклав вимогу про скасування вказаних судових рішень та призначення нового розгляду у суді першої інстанції, посилаючись на істотні порушення вимог кримінального  процесуального закону. 
Суд, перевіривши доводи касаційної скарги, долучені до неї копії судових рішень, дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження на підставі 
п. 2 ч. 2 ст. 428 Кримінального процесуального кодексу України (далі – КПК України) з огляду на таке.
Згідно з ч. 1 ст. 433 КПК Українисуд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскаржуваному судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Відповідно до статті 459 КПК України судові рішення, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими обставинами, якими є: штучне створення або підроблення доказів, неправильність перекладу висновку і пояснень експерта, завідомо неправдиві показання свідка, потерпілого, підозрюваного, обвинуваченого, на яких ґрунтується вирок; скасування судового рішення, яке стало підставою для ухвалення вироку чи постановлення ухвали, що належить переглянути; інші обставини, які не були відомі суду на час судового розгляду при ухваленні судового рішення і які самі по собі або разом із раніше виявленими обставинами доводять неправильність вироку чи ухвали, що належить переглянути.
Згідно з пунктами 4, 5 ч. 2 ст. 462 КПК України у заяві про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами зазначаються обставини, що могли вплинути на судове рішення, але не були відомі та не могли бути відомі суду та особі, яка звертається із заявою, під час судового розгляду; обґрунтування з посиланням на обставини, що підтверджують наявність нововиявлених обставин, та зміст вимог особи, яка подає заяву до суду.
Таким чином, системне тлумачення положень кримінального процесуального законодавства вказує на те, що перегляд судових рішень, які набрали законної сили, за нововиявленими обставинами є екстраординарною процедурою перегляду судових рішень у виняткових випадках, коли після завершення розгляду кримінальної справи в звичайному порядку (в судах першої, апеляційної і касаційної інстанцій) виявлені обставини, які мають такі ознаки: вони існували на момент ухвалення відповідних судових рішень, але не були відомі та не могли бути відомі суду та особі, яка звертається із заявою про перегляд за нововиявленими обставинами, під час судового розгляду; вони мають істотне значення, оскільки самі по собі або разом із раніше виявленими обставинами доводять неправильність вироку чи ухвали, що належить переглянути.
Як вбачається з копії ухвали Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 03 червня 2021 року, місцевий суд проаналізувавши доводи, зазначені у заяві засудженого, дослідивши матеріали провадження, дав доводам засудженого належну оцінку та дійшов висновку про те, що нововиявлених обставин, передбачених ст. 459 КПК України, у заяві не наведено. При цьому місцевий суд навів достатні мотиви на обґрунтування прийнятого рішення про залишення заяви засудженого без задоволення.
Під час розгляду апеляційної скарги  ОСОБА_4  на вказане судове рішення, суд апеляційної інстанції перевірив усі посилання й доводи засудженого, наведені в його апеляційній скарзі та, не встановивши підстав для скасування або зміни ухвали місцевого суду, вмотивовано відмовив у задоволенні заявлених апеляційних вимог, навівши належні аргументи й підстави для прийняття такого рішення.
Зокрема, апеляційний суд зазначив, що як убачається з матеріалів провадження, вироком Чугуївського міського суду Харківської області від 26 грудня 2013 року  ОСОБА_4 засуджено за ч. 2 ст. 355 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки. На підставі ст. 75 КК України  ОСОБА_4 був звільнений від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком на 3 роки.
Вироком Кролевського районного суду Сумської області від 23 червня 2017 року ОСОБА_4 засуджено за ч. 4 ст. 296, ч. 1 ст. 121 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років. На підставі ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Чугуївського міського суду Харківської області від 26 грудня 2013 року, та призначено йому остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на 
5 років 3 місяці.
Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 02 серпня 2018 року клопотання засудженого про зарахування йому строку попереднього ув`язнення на підставі ч. 5 ст. 72 КК України (в редакції Закону України №838-VIII від 
26.11.2015 року) залишено без задоволення.
Ухвалою Харківського апеляційного суду від 05 лютого 2019 року апеляційну скаргу засудженого залишено без задоволення, а ухвалу Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 02 серпня 2018 року - без зміни.
Відповідно до мотивувальної частини ухвал Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 02 серпня 2018 року та Харківського апеляційного суду від 
05 лютого 2019 року, питання про зарахування засудженому ОСОБА_4 у строк відбування покарання за вироком Кролевського районного суду Сумської області від 23 червня 2017 року строку попереднього ув`язнення за вироком Чугуївського міського суду Харківської області від 26 грудня 2013 року, на підставі ч. 5 ст. 72 КК України (в редакції Закону України №838-VIII від 26.11.2015 року) було предметом розгляду, тобто обставини, зазначені в заяві засудженого про перегляд за нововиявленими обставинами ухвали Орджонікідзевського районного суду 
м. Харкова від 02 серпня 2018 року, були відомі як суду першої інстанції так і суду апеляційної інстанції.
Таким чином суди першої і апеляційної інстанцій, розглядаючи заяву засудженого, дійшли висновку про те, що в цій заяві нововиявлених обставин, передбачених 
ст. 459 КПК України, не наведено. З таким висновком погоджується й Верховний Суд.
З огляду на викладене, істотних порушень вимог процесуального закону, допущених судами першої та апеляційної інстанцій під час розгляду заяви засудженого про перегляд за нововиявленими обставинами ухвали Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 02 серпня 2018 року, Суд не вбачає.
Інших доводів, які б свідчили про істотне порушення норм матеріального чи  процесуального права, що були б підставами для скасування судових рішень, засудженим у касаційній скарзі не наведено.
Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Враховуючи наведене, обґрунтування касаційної скарги не містить доводів, які викликають необхідність перевірки їх матеріалами кримінального провадження, а з касаційної скарги та наданих до неї копій судових рішень вбачається, що підстав для задоволення скарги немає. 
Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, Верховний Суд
 
п о с т а н о в и в:
 
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_4 на ухвалу Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 03 червня 2021 року та ухвалу Харківського апеляційного суду від 23 грудня 2021 року.
 
Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.
 
Судді:

 
ОСОБА_1                                   ОСОБА_2                               ОСОБА_3