УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
04 травня 2022 року
м. Київ
справа № 554/10653/19
провадження № 51-1287 ск 22
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого           ОСОБА_1 ,
суддів                        ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , 
розглянув касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Октябрського районного суду м. Полтави від 08 жовтня 2021 року та ухвалу Полтавського апеляційного суду від 24 січня 2022 року у кримінальному провадженні щодо 
ОСОБА_4 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Полтави ( АДРЕСА_1 , жителя того АДРЕСА_2 , раніше судимого, 
засудженого за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 1 ст. 309 Кримінального кодексу України (далі – КК).
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
За вироком Октябрського районного суду м. Полтави від 08 жовтня 2021 року ОСОБА_4  засуджено за ч. 2 ст. 185 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки, за ч. 1 ст. 309 КК – до покарання у виді арешту на строк 3 місяці.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначено ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки.
Відповідно до ч. 4 ст. 70 КК за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеного за вироком Октябрського районного суду м. Полтави від 25 червня 2021 року, більш суворим покаранням, призначеним за цим вироком, остаточно призначено ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки.
Вирішено питання щодо запобіжного заходу, процесуальних витрат і речових доказів у кримінальному провадженні. 
Вироком установлено, що 16 жовтня 2019 року ОСОБА_4 умисно, повторно, під приводом допомоги у відновленні банківського рахунку, шляхом встановлення SIM картки до свого мобільного телефону дізнався номер мобільного телефону, належний потерпілому ОСОБА_5 . Після чого, зловживаючи довірою останнього, використав цей номер та отримав доступ до платіжної системи «Приват24» банку АТ КБ «ПРИВАТБАНК» та карткових рахунків потерпілого з метою заволодіння його грошовими коштами, які були розміщені на них.
Цього ж дня о 16:55 і 17:04 ОСОБА_4 , перебуваючи біля банкомата вищевказаного банку по вул. Івана Мазепи, 43 в м. Полтаві, використавши для входу в систему номер мобільного телефону потерпілого, прив`язаний до банківського рахунку № НОМЕР_1 , умисно, повторно, таємно викрав грошові кошти в сумі 2082 грн та 4162 грн, знявши їх з указаного рахунку, і розпорядився ними на власний розсуд. 
Продовжуючи свою злочинну діяльність, цього ж дня о 23:50 ОСОБА_4 , використовуючи інтернет-банкінг «Приват24», з указаного рахунку потерпілого таємно викрав грошові кошти в сумі 1045,23 грн, здійснивши їх перерахунок на інший грошовий рахунок, відкритий на його ім`я. 
17 жовтня 2019 року ОСОБА_4 о 03:25, використовуючи інтернет-банкінг «Приват24», з указаного рахунку потерпілого ОСОБА_5 таємно викрав грошові кошти в сумі 1045,23 грн, о 05:03 – в сумі 5226,14 грн, о 07:59 – в сумі 3135,68 грн, здійснивши їх перерахунок на інший грошовий рахунок, відкритий на його ім`я. Таким чином, ОСОБА_4 зняв з грошового рахунку потерпілого ОСОБА_5 грошові кошти на загальну суму 18 786,73 грн, розпорядившись ними на власний розсуд, чим завдав йому збитку на вказану суму.
Крім того, ОСОБА_4 у невстановлений час у невстановленому місці придбав особливо небезпечний наркотичний засіб – опій ацетильований, який залишив зберігати при собі без мети збуту. 20 квітня 2020 року близько 19:36 в приміщенні гіпермаркету «Епіцентр», що по вул. Київське Шосе, 41 у м. Полтаві, він був зупинений працівниками охорони, яким повідомив, що має при собі наркотичний засіб. Надалі цього ж дня в період часу з 20:54 по 20:57 у ході огляду працівниками поліції місця події в приміщенні зазначеного гіпермаркету із застосуванням відеозйомки ОСОБА_4 добровільно видав для огляду та вилучення медичний шприц об`ємом 10 мл, заповнений рідиною коричневого кольору до позначки 4 мл, яка містила небезпечний наркотичний засіб, обіг якого заборонено, – опій ацетильований масою в перерахунку на суху речовину 0,283 г.
Також ОСОБА_4 20 березня 2021 року приблизно о 13:00, перебуваючи на території ринку «Модель» по вул. Михайла Грушевського, 11 у м. Полтаві, умисно, повторно, шляхом вільного доступу, із сумочки ОСОБА_6 таємно викрав належний їй мобільний телефон «SAMSUNGJ2», 16 GB ROMIMEI: НОМЕР_2 вартістю 1233,33 грн, з місця вчинення кримінального правопорушення втік, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд, цим самим завдавши потерпілій збитку на зазначену суму.
У ніч з 28 на 29 березня 2021 року ОСОБА_4 , перебуваючи на території подвір`я будинку АДРЕСА_3 , скориставшись тим, що ОСОБА_7 спав на металевій конструкції, умисно, повторно, шляхом вільного доступу, таємно викрав телефон останнього «SAMSUNGJ730FM», 16 GBROMIMEI: НОМЕР_3 , IMEI: НОМЕР_4 вартістю 2033,33 грн, після чого з місця вчинення кримінального правопорушення втік, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд, цим самим завдавши потерпілому збитку на зазначену суму.
02 квітня 2021 року приблизно о 10:00 ОСОБА_4 , перебуваючи на території ринку «Сади 2» по вул. Героїв АТО, 120 у м. Полтаві, умисно, повторно, скориставшись тим, що ОСОБА_8 відволіклася, шляхом вільного доступу таємно викрав належний їй мобільний телефон «ERGOF188», IMEI: НОМЕР_5 вартістю 250 грн, після чого з місця вчинення кримінального правопорушення втік, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд, цим самим завдавши потерпілій збитку на зазначену суму.
04 травня 2021 року близько 14:00 ОСОБА_4 , перебуваючи на території ринку «Мотель» по вул. Михайла Грушевського, 11 у м. Полтаві, умисно, повторно, шляхом вільного доступу, таємно викрав з правої кишені куртки ОСОБА_9 належний йому мобільний телефон «XIAOMIREDMI 7-A», IMEI: НОМЕР_6 вартістю 2000 грн, після чого з місця вчинення кримінального правопорушення втік, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд, цим самим завдавши потерпілому шкоди на вказану суму.
Наступного дня приблизно о 22:00 ОСОБА_4 , перебуваючи біля будинку № 5 по вул. Грушевського в м. Полтаві, умисно, повторно, шляхом вільного доступу, таємно викрав належний ОСОБА_10 шуруповерт марки «Дніпро МШД-600, МІ 7-А» вартістю 621 грн, після чого з місця вчинення кримінального правопорушення втік, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд, цим самим завдавши потерпілому шкоди на зазначену суму.
Полтавський апеляційний суд ухвалою від 24 січня 2022 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 залишив без задоволення, а вирок Октябрського районного суду м. Полтави від 08 жовтня 2021 року щодо нього – без змін.
Вимоги та узагальнені доводи, викладені в касаційній скарзі 
Засуджений ОСОБА_4 у касаційній скарзі, не оспорюючи кваліфікації своїх дій та доведеності винуватості, просить змінити судові рішення щодо нього через невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінальних правопорушень й особі засудженого через суворість і призначити йому основне покарання у виді арешту.
Свої вимоги мотивує тим, що під час призначення йому покарання суд першої інстанції не повною мірою врахував обставин, які пом`якшують покарання, та даних, що характеризують його особу, а саме: визнання вини і щирого каяття, сприяння розкриттю злочинів, його молодого віку, відсутності тяжких наслідків від вчинених злочинів, його наміру відшкодувати завдану шкоду потерпілим. Крім того, зазначає, що всупереч вимогам ст. 419 Кримінального процесуального кодексу України (далі – КПК) указані обставини не отримали належної оцінки суду апеляційної інстанції, який необґрунтовано залишив вирок суду першої інстанції без змін.
Мотиви Суду
Перевіривши доводи, викладені в касаційній скарзі засудженого, та копії судових рішень, колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити, виходячи з такого.
Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК суд постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї копій судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Згідно з ч. 2 ст. 433 КПК суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.
Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 1 ст. 309 КК, і правильність кваліфікації його дій у касаційній скарзі не оспорюються.
Твердження засудженого щодо невідповідності призначеного йому судом покарання ступеню тяжкості вчинених злочинів та його особі внаслідок суворості, на думку колегії суддів, є безпідставними. 
За вимогами статей 50, 65 ККпокарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а при його призначенні суд повинен ураховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення і попередження вчинення нових злочинів. Відповідно до принципів співмірності та індивідуалізації покарання за своїм видом та розміром повинно бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій. Під час вибору покарання мають значення обставини, які його пом`якшують і обтяжують, визначені положеннями статей 66, 67цього Кодексу.
Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.
Згідно зі ст. 414 КПК невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.
Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанції, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті, видом та розміром покарання й тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги під час призначення покарання.
Загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору форми реалізації кримінальної відповідальності. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує урахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.
У цьому кримінальному провадженні, як видно зі змісту судових рішень, не встановлено обставин, які би давали підстави вважати, що покарання винній особі призначено з порушенням указаних норм права.
Як убачається зі змісту вироку, суд першої інстанції, з яким погодився і апеляційний суд, призначаючи ОСОБА_4 вид та розмір покарання, дотримуючись наведених вимог кримінального закону, урахував усі обставини кримінальних правопорушень, в тому числі ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень; дані про особу винного, який раніше неодноразово судимий за вчинення умисних корисливих злочинів та у сфері обігу наркотичних засобів, поведінку під час та після вчинення кримінальних правопорушень, те, що висновків для себе він не зробив, на шлях виправлення не став, за місцем проживання характеризується посередньо, зважив на його стан здоров`я.
При цьому суд взяв до уваги обставини, які пом`якшують покарання, – щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, відсутність обставин, які обтяжують покарання, і висновок  представника органу пробації, відповідно до якого ОСОБА_4 не становить високу небезпеку для суспільства.
Місцевий суд урахував сукупність наведених обставин, принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання і дійшов до висновку про необхідность призначення покарання ОСОБА_4 за сукупністю злочинів у виді позбавлення волі на строк 2 роки, своє рішення вмотивував.
Переглянувши вирок в апеляційному порядку, апеляційний суд відповідним чином перевірив доводи засудженого, зазначені в апеляційній скарзі, які за змістом і суттю аналогічні доводам, викладеним у його касаційній скарзі, дав їм оцінку, з урахуванням вимог ст. 419 КПК та із зазначенням докладних мотивів прийнятого рішення обґрунтовано залишив вирок без змін.
Так, погоджуючись із вироком місцевого суду, апеляційний суд вказав про дотримання судом приписів статей 50, 65 ККпід час призначення виду та розміру покарання засудженому ОСОБА_4 , яке вважав справедливим, необхідним і достатнім для його виправлення й попередження нових злочинів.
Більш того, суд слушно звернув увагу на періодичність вчинення злочинів, те, що нові кримінальні правопорушення засуджений вчиняв систематично та через невеликий проміжок часу.
Інших обставин, які б давали підстави для пом`якшення покарання, судом встановлено не було.
Таким чином, зваживши на всі обставини, які за законом мають правове значення, суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для пом`якшення засудженому ОСОБА_4 призначеного покарання. 
З огляду на це колегія суддів касаційного суду погоджується з такими висновками апеляційного суду і вважає, що його ухвала та вирок місцевого суду є належно умотивованими й обґрунтованими, за змістом відповідають вимогам статей 370, 419 КПК, у них наведено мотиви, з яких виходили суди, та положення закону, якими вони керувалися під час постановлення рішень.
Обставини, на які засуджений покликається в касаційній скарзі, щодо невідповідності призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінальних правопорушень та його особі внаслідок суворості, не є безумовними і достатніми для зміни судових рішень.
Беручи до уваги наведене, Суд вважає, що покарання, призначене місцевим судом засудженому ОСОБА_4 і залишене без змін судом апеляційної інстанції, є справедливим, необхідним та достатнім для його виправлення, попередження вчинення ним нових злочинів. Підстав вважати таке покарання явно несправедливим через суворість за доводами, викладеними в його касаційній скарзі, Суд не вбачає.
Таким чином, обґрунтування касаційної скарги засудженого не містить переконливих доводів, які викликають необхідність перевірки їх матеріалами кримінального провадження, а з касаційної скарги та копій судових рішень убачається, що підстав для задоволення скарги немає.
З огляду на викладене Суд вважає, що у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою засудженого необхідно відмовити.
Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, Суд
постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_4 на вирок Октябрського районного суду м. Полтави від 08 жовтня 2021 року та ухвалу Полтавського апеляційного суду від 24 січня 2022 року щодо нього. 
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:
 
ОСОБА_1                        ОСОБА_2                                     ОСОБА_3