Постанова
Іменем України                                               
                                                          
08 червня 2022 року
м. Київ
 
справа № 521/895/20
провадження № 61-10148 св 21
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Луспеника Д. Д. (суддя-доповідач),
суддів: Воробйової І. А., Гулька Б. І., Лідовця Р. А., Черняк Ю. В.,
 
учасники справи:
заявник (боржник) - ОСОБА_1 ,
суб`єкт оскарження ? приватний виконавець виконавчого округу Одеської області Колечко Дмитро Миколайович,
заінтересована особа (стягувач) ? публічне акціонерне товариство «МТБ Банк»,
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Колечка Дмитра Миколайовича на постанову Одеського апеляційного суду від 18 травня 
2021 року у складі колегії суддів: Сєвєрової Є. С., Вадовської Л. М., Колеснікова Г. Я.,
 
ВСТАНОВИВ:
 
Описова частина 
 
Короткий зміст заяви
 
У січні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою на дії приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Колечка Д. М., заінтересована особа - публічне акціонерне товариство «МТБ Банк» 
(далі - ПАТ АБ «Південний»), в якій, з урахуванням уточненої скарги, просив суд: визнати дії приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Колечка Д. М. щодо списання з його пенсійного рахунку, відкритого 
в ПАТ АБ «Південний», суми пенсії у розмірі 11 652,76 грн при виконанні виконавчого провадження № 60433694 про примусове виконання виконавчого листа від 08 листопада 2012 року № 2-1268/11, виданого Малиновським районним судом м. Одеси, незаконними; зобов`язати приватного виконавця повернути на його пенсійний рахунок суму пенсії 
в розмірі 11 652,76 грн; визначити порядок виконання судового рішення, яким, у випадку невиконання приватним виконавцем свого обов`язку щодо повернення незаконно списаних сум з його пенсійного рахунку у розмірі 11 652,76 грн, він має право стягнути з приватного виконавця таку незаконно списану суму в розмірі 11 652,76 грн, а судове рішення про визнання дій приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Колечка Д. М. незаконними. Це є підставою для органів державної виконавчої служби та приватних виконавців для стягнення зазначеної суми у розмірі 11 652,76 грн з приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Колечка Д. М. у примусовому порядку.
В обґрунтування скарги зазначав про те, що в рамках виконавчого провадження № 60433694, відкритого на підставі виконавчого листа 
від 08 листопада 2012 року № 2-1268/11, виданого Малиновським районним судом м. Одеси, на виконання рішення Малиновського районного суду 
м. Одеси від 12 вересня 2012 року про солідарне стягнення заборгованості 
з нього та ОСОБА_2 на користь ПАТ «Марфін Банк» за кредитним договором заборгованості в розмірі 43 728,86 Євро, що становить 
421 238,32 грн та 17 238,66 грн, що разом становить 440 296,98 грн, приватним виконавцем виконавчого округу Одеської області Колечком Д. М. винесено постанови від 28 жовтня 2019 року про вчинення виконавчих дій, 
у тому числі про арешт його майна та коштів. 
Заявник указував, що він звернувся із заявою до приватного виконавця та повідомив про належне виконання рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 12 вересня 2012 року у справі № 2-1268/11. 
06 грудня 2019 року згідно постанови від 28 жовтня 2019 року приватного виконавця про арешт його майна та коштів з його пенсійного рахунку в 
ПАТ АБ «Південний» було списано суму пенсії у розмірі 11 652,76 грн за останні чотири місяці, що підтверджується випискою ПАТ АБ «Південний». Згідно постанов приватного виконавця від 23 грудня 2019 року на підставі його заяв знято арешт з його коштів та відкладено проведення виконавчих дій. 08 січня 2020 року ПАТ АБ «Південний» отримав постанову про зняття арешту з його коштів від 23 грудня 2019 року, про що свідчить відповідна печатка і підпис працівника банку. 09 січня 2020 року при спробі зняти зі свого пенсійного рахунку в ПАТ АБ «Південний» суму пенсії за попередній період він не зміг цього зробити у зв`язку з відсутності там коштів в розмірі 11 652,76 грн.
Заявник зазначав, що згідно зі статтею 70 Закону України «Про виконавче провадження» з пенсії може бути відраховано не більше 50 процентів її розміру, а приватний виконавець наклав арешт та списав 100 процентів суми пенсії на той час, коли він уже добровільно виконав рішення суду, про що повідомив приватного виконавця.
Ураховуючи викладене, ОСОБА_1 просив суд скаргу задовольнити.
 
Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції 
 
Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси у складі судді 
Мурзенка М. В. від 17 серпня 2020 року у задоволенні скарги 
ОСОБА_1 відмовлено.
Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що з відповіді АБ «Південний» про наявність рахунків боржника та коштів на них не вбачається, що відкриті боржником рахунки є рахунками із спеціальним режимом використання. Крім того, постановою приватного виконавця від 23 грудня 2019 року за заявою ОСОБА_1 про те, що пенсія є його єдиним доходом, арешт з вказаного рахунку знято. Отже, приватний виконавець діяв відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» і у межах своїх повноважень.

 
Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції
 
Постановою Одеського апеляційного суду від 18 травня 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. 
Ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси від 17 серпня 2020 року скасовано. Скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано дії приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Колечка Д. М. щодо списання з пенсійного рахунку, відкритого в ПАТ АБ «Південний» на ім`я ОСОБА_1 , суми пенсії у розмірі 11 652,76 грн при виконанні виконавчого провадження № 60433694 про примусове виконання виконавчого листа № 2-1268/11 від 08 листопада 2012 року, виданого Малиновським районним судом м. Одеси, незаконними. У задоволенні решти вимог скарги відмовлено.
Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що постановою приватного виконавця від 28 жовтня 2019 року накладено арешт на рахунок боржника, за наслідком якої з рахунку останнього було списано всю суму пенсії у розмірі 11 652,76 грн, тобто 100 процентів від суми, яка була наявна на рахунку, без урахування розміру сум щомісячних пенсійних нарахувань, 
що є порушенням статей 68-70 Закону України «Про виконавче провадження».
Суд першої інстанції помилково виходив з того, що скарга в зазначеній частині є необґрунтованою, оскільки обставина, що постановою приватного виконавця від 23 грудня 2019 року арешт по вказаному рахунку знято, не поновлює у такий спосіб порушені права боржника щодо незаконного списання з його пенсійного рахунку коштів у розмірі 11 652,76 грн.
Крім того, суд апеляційної інстанції вказав, що вимога скаржника про зобов`язання приватного виконавця повернути скаржнику списані кошти та вимога щодо визначення порядку виконання судового рішення у випадку невиконання обов`язку повернути кошти на пенсійний рахунок скаржника не підлягає задоволенню відповідно до пункту 18 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ 
від 07 лютого 2014 року № 6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах».При цьому, визнання дій неправомірними є підставою повернення коштів у позасудовому порядку.

Короткий зміст вимог касаційної скарги
 
У червні 2021 року приватний виконавець виконавчого округу Одеської області Колечко Д. М. звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою на постанову Одеського апеляційного суду від 18 травня 2021 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувану постанову суду апеляційної інстанції й залишити в силі ухвалу суду першої інстанції.
 
Надходження касаційної скарги до Верховного Суду 
 
Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 12 липня 2021 року відкрито касаційне провадження в указаній справі, витребувано цивільну справу 
№ 521/895/20 із Малиновського районного суду м. Одеси. Надіслано іншим учасникам справи копію касаційної скарги та доданих до неї документів. Роз`яснено право подати відзив на касаційну скаргу та надано строк для подання відзиву на касаційну скаргу.
У серпні 2021 року справа надійшла до Верховного Суду.
Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 21 грудня 2021 року справу призначено до судового розгляду.
Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 12 січня 2022 року зупинено касаційне провадження у цій справі до закінчення перегляду в касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду справи № 756/8815/20(провадження 
№ 14-218 цс 21).
Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 08 червня 2022 року поновлено касаційне провадження, оскільки усунуто обставини, що викликали зупинення провадження у справі.
 
Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу
 
Касаційна скарга мотивована тим, що суд апеляційної інстанцій зробив помилковий висновок про наявність правових підстав для задоволення скарги та не врахував, що в поданій 18 грудня 2019 року боржником декларації про доходи та майно за формою, встановленою Міністерством юстиції України, яка була отримана приватним виконавцем 21 грудня              2019 року, були зазначені неправдиві відомості про майновий стан боржника, зокрема, не вказано відомості про відкриті розрахункові рахунки у банківських установах України та не зазначено, що на один із його рахунків, відкритий у банківській установі України, зараховується пенсія.
Згідно листа ПАТ АБ «Південний» від 07 листопада 2019 року, отриманого приватним виконавцем 26 листопада 2019 року, з повідомленням про прийняття до виконання постанови про арешт майна та коштів боржника 
від 28 жовтня 2019 року ВП № 60433694, жодних застережень (повідомлень), що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на кошти, які знаходяться на такому рахунку, заборонено законом, у листі не було.
Виконуючи рішення суду, виконавець може накладати арешт на будь-які кошти на рахунках боржника в банківських установах, крім тих, накладення арешту на які заборонено законом. При цьому саме банк, який виконує відповідну постанову виконавця про арешт коштів боржника, відповідно до частини третьої статті 52 Закону України «Про виконавче провадження», повинен визначити статус рахунка, на якому вони знаходяться, та в разі знаходження коштів на рахунку, на кошти на якому заборонено накладення арешту, банк зобов`язаний повідомити виконавця про цільове призначення коштів на рахунку та повернути його постанову без виконання, що є підставою для зняття виконавцем арешту із цих коштів згідно із частиною четвертою статті 59 Закону України «Про виконавче провадження».
Крім того, зазначає, що ПАТ АТ «Південний», виконуючи постанови приватного виконавця від 28 жовтня 2019 року, не повідомив його про спеціальний режим рахунку, відкритого на ім`я ОСОБА_1 , а також про заборону звернення стягнення на такий рахунок. При цьому, наявний в матеріалах справи договір від 19 лютого 2013 року по рахунку боржника не свідчить про віднесення зазначеного рахунку до рахунків зі спеціальним чи обмеженим режимом використання.
Також, вказує, що ОСОБА_1 звернувся до нього 18 грудня 2019 року про зняття арешту з рахунку уже після того, як ним було направлено вимогу від 26 листопада 2019 року № 60433694 на списання коштів з арештованого рахунку боржника, яка була отримана ПАТ АБ «Південний» 06 грудня 
2019 року. При цьому, розмір та час зарахування коштів на вказаний рахунок на момент звернення стягнення мали характер грошових накопичень ОСОБА_1 , який зберігав їх у банку, тому застосування судом апеляційної інстанції положень статті 70 Закону України «Про виконавче провадження» є помилковим, так як стягнення відбулося з арештованих коштів боржника, а не з відрахувань із заробітної плати, пенсії, стипендії та інших доходів боржника.
 
Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу
 
У серпні 2021 року до Верховного Суду надійшов відзив ОСОБА_1 на касаційну скаргу, в якому зазначено, що постанова Одеського апеляційного суду від 18 травня 2021 року є законною і обґрунтованою, суд апеляційної інстанції правильно застосував норми права, відповідно до встановлених фактичних обставин справи з наданням належної правової оцінки доказам.
 
Фактичні обставини справи, встановлені судами
 
На примусовому виконані приватного виконавця Колечко Д. М. перебуває виконавче провадження № 60433694 на виконання виконавчого листа              № 2-1268/11, виданого Малиновським районним судом м. Одеси 
08 листопада 2012 року, про солідарне стягнення з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ «Марфін Банк» за кредитним договором 
від 05 грудня 2007 року № 809/КО заборгованості в розмірі 43 728,86 Євро та 17 238,66 грн (а. с. 3-4, т.2).
Постановою приватного виконавця від 28 жовтня 2019 року було відкрито виконавче провадження № 60433694 (а. с. 24-25, т.2).
28 жовтня 2019 року приватним виконавцем винесено постанову про стягнення з ОСОБА_1 основної винагороди у сумі 1 831,85 Євро та 
1 723,87 грн (а. с. 27-28, т.2).
28 жовтня 2019 року приватним виконавцем винесено постанову про арешт майна та коштів боржника ОСОБА_1 , якою накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно, що належить йому на праві приватної власності, 
у межах суми звернення стягнення за виконавчим документом, з урахування основної винагороди приватного виконавця, витрат виконавчого провадження, штрафів 20 150,30 Євро та 21 000,00 грн. Накладено арешт на грошові кошти всіх видів валют та банківських металів на суму 
20 150,30 Євро та 21 000,00 грн, з урахуванням суми стягнення за виконавчим документом, стягнення з боржника основної винагороди приватного виконавця, витрат виконавчого провадження, штрафів, що знаходяться на всіх рахунках ОСОБА_1 (а. с. 31-32, т. 2).
На виконання вказаної постанови на адресу виконавця від 
ПАТ АБ «Південний» надійшли відомості про прийняття вказаної постанови до виконання, про наявність відкритих рахунків боржника та залишок коштів на них (а. с. 63, т. 2).
26 листопада 2019 року приватним виконавцем виконавчого округу Одеської області на адресу ПАТ АБ «Південний» було направлено платіжну вимогу 
№ 60433694 на списання коштів з арештованого рахунку ОСОБА_1 
у розмірі 565 060,00 грн, яка була отримана ПАТ АТ «Південний» 06 грудня 2019 року (а. с. 201, 202, т. 2).
06 грудня 2019 року ПАТ АБ «Південний» було списано з рахунку ОСОБА_1 № НОМЕР_1 грошові кошти в сумі 11 652,76 грн, що підтверджується випискою по вказаному рахунку (а. с. 30-32, т. 1).
18 грудня 2019 року ОСОБА_1  звернувся до приватного виконавця з клопотанням про зняття арешту з рахунку НОМЕР_2 відкритого 
в ПАТ АБ «Південний», на його ім`я для нарахування пенсії (а. с. 209-211, т. 2).
Постановою приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Колечком Д. М. від 23 грудня 2019 року знято арешт з рахунку НОМЕР_2 , відкритого в ПАТ АТ «Південний», що належить ОСОБА_1 (а. с. 264-265, т. 2).
 
Мотивувальна частина 
 
Позиція Верховного Суду 
 
08 лютого 2020 року набрав чинності Закон України від 15 січня 2020 року 
№ 460-IХ «Про внесення змін до Господарського процесуального 
кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ».
Частиною третьою статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження 
у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Підстави касаційного оскарження судових рішень визначені у частині другій статті 389 ЦПК України.
В обґрунтування підстав касаційного оскарження постанови Одеського апеляційного суду від 18 травня 2021 року вказує, що судом апеляційної інстанції не надано належної оцінки всім його доводам і запереченням, 
а також зібраним у справі доказам, невірно встановлено фактичні обставини справи та характер спірних правовідносин, що призвело до ухвалення судових рішень з порушенням норм матеріального та процесуального права (пункт 4 частини другої статті 389 ЦПК України).
Касаційна скарга приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Колечка Д. М. задоволенню не підлягає.
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
 
Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції 
в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою 
для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції 
в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.
Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. 
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог                              
і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Встановлено й це вбачається із матеріалів справи, що оскаржуване судове рішення суду апеляційної інстанції ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.
Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
За змістом статей 1, 5 Закону  України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню. Примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».
Відповідно до частин першої та другої статті 18 Закону  України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Зокрема виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.
Питання організації, порядку та умов виконання судових рішень і рішень інших органів, що підлягають примусовому виконанню, зокрема звернення стягнення на кошти боржника на рахунках в банках, передбачені як Законом                     України «Про виконавче провадження», так і Інструкцією з організації примусового виконання рішень, затвердженою наказом Міністерства юстиції України № 512/5 від 02 квітня 2012 року (далі - Інструкція).
Відповідно до частини сьомої статті 26 Закону України «Про виконавче провадження» у разі, якщо в заяві стягувача зазначено рахунки боржника у банках, інших фінансових установах, виконавець негайно після відкриття виконавчого провадження накладає арешт на кошти боржника. У разі якщо в заяві стягувача зазначено конкретне майно боржника, виконавець негайно після відкриття виконавчого провадження перевіряє в електронних державних базах даних та реєстрах наявність права власності або іншого майнового права боржника на таке майно та накладає на нього арешт. На інше майно боржника виконавець накладає арешт в порядку, визначеному статтею 56 цього Закону.
Якщо у заяві про відкриття виконавчого провадження не зазначено майно боржника та/або його кошти на рахунках у банківських установах, то у відповідності до статті 36 Закону України «Про виконавче провадження» розшук майна боржника організовує виконавець шляхом подання запитів до відповідних органів, установ або проведення перевірки інформації про майно чи доходи боржника, що міститься в базах даних і реєстрах, та перевірки майнового стану боржника за місцем проживання (перебування) або його місцезнаходженням.
Частиною першою статті 48 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації. Про звернення стягнення на майно боржника виконавець виносить постанову.
Відповідно до частин першої та другої статті 56 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна.
Відповідно до пункту 7 розділу VIII Інструкції, розпочинаючи виконання рішення про стягнення коштів, виконавець зобов`язаний винести постанову відповідно до частини першої статті 48 Закону № 1404-VIII про звернення стягнення на майно боржника, його арешті або вилучені вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації.
Арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі. Копії постанов, якими накладено арешт на майно (кошти) боржника, виконавець надсилає банкам чи іншим фінансовим установам, органам, що здійснюють реєстрацію майна, реєстрацію обтяжень рухомого майна, в день їх винесення (частини третя та четверта статті 56 Закону № 1404-VIII).
Крім того, частина восьма розділу VIII Інструкції визначає, що на кошти та інші цінності боржника, що перебувають на рахунках та на зберіганні у банках чи інших фінансових установах, на рахунках у цінних паперах у депозитарних установах, накладається арешт, про що виноситься постанова виконавця. У постанові про накладення арешту зазначається сума коштів, яка підлягає арешту, з урахуванням вимог за виконавчим документом, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених на боржника під час виконавчого провадження, основної винагороди приватного виконавця та вказуються реквізити рахунку, на якому знаходяться кошти, що підлягають арешту, або зазначається, що арешт поширюється на кошти на всіх рахунках боржника, у тому числі тих, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів.
При цьому частина перша та друга стаття 48 Закону України «Про виконавче провадження» чітко визначають порядок звернення стягнення на майно боржника та обмеження щодо накладення арешту на кошти, що знаходяться на банківських рахунках боржника, у випадках визначених Законами зазначеними у частині другій цієї статті та  на кошти на інших рахунках боржника, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом.
Законом України «Про виконавче провадження» також визначено, що виконавець проводить перевірку майнового стану боржника у 10-денний строк з дня відкриття виконавчого провадження. У подальшому така перевірка проводиться виконавцем не рідше ніж один раз на два тижні - щодо виявлення рахунків боржника, не рідше ніж один раз на три місяці - щодо виявлення нерухомого та рухомого майна боржника та його майнових прав, отримання інформації про доходи боржника (частини восьмої статті 48).
У пункті 10 Розділу VIII Інструкції вказується також, що саме після виявлення майна (коштів) боржника виконавець проводить опис та арешт цього майна (коштів), про що виносить постанову.
При цьому пунктами 3, 14, 21 частини третьої статті 18 Закону № 1404-VIII визначено, що виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право: з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від державних органів, підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, посадових осіб, сторін та інших учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, в тому числі конфіденційну; викликати фізичних осіб, посадових осіб з приводу виконавчих документів, що перебувають у виконавчому провадженні; отримувати від банківських та інших фінансових установ інформацію про наявність рахунків та/або стан рахунків боржника, рух коштів та операції за рахунками боржника, а також інформацію про договори боржника про зберігання цінностей або надання боржнику в майновий найм (оренду) індивідуального банківського сейфа, що охороняється банком.
Отже, зі змісту вищевказаних норм права слідує, що арешт є початковою та окремою стадією провадження щодо звернення стягнення на майно боржника і являє собою сукупність заходів, що передбачають як наслідок обмеження в праві розпорядження майном, на яке накладається арешт. При цьому виконавець за відсутності відомостей про майно, повідомлених кредитором повинен самостійно здійснити заходи для виявлення такого майна, у тому числі грошових коштів, що знаходяться на банківських рахунках, і перед накладенням арешту на майно (кошти) боржника повинен отримати відомості про наявність у боржника відповідного майна та коштів, зокрема щодо коштів на банківських рахунках - відомості про володільця рахунку, номеру, виду рахунку, суми коштів, що зберігаються на ньому. Саме наявність таких даних дозволяє виконавцю здійснити арешт коштів, що знаходяться на банківських рахунках у відповідності до статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» та розділу VIII Інструкції.
Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що державний та/або приватний виконавець перед накладанням арешту повинен з`ясувати суму та статус грошей, що знаходяться на рахунку боржника, і у постанові про накладання арешту серед інших відомостей вказати про суму коштів, на яку накладається арешт, або зазначити, що арешт поширюється на кошти на усіх рахунках, у тому числі, що будуть відкрити після накладення арешту. Накладання арешту на суми, що перевищують суми, визначені виконавчим документом, та перевищують суми витрат виконавчого провадження, що підлягають стягненню, є незаконним.
При цьому законом забороняється звернення стягнення та накладення арешту на кошти на єдиному рахунку, відкритому у порядку, визначеному статтею 35^-1 Податкового кодексу України, кошти на рахунках платників податків у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, кошти на електронних рахунках платників акцизного податку, на кошти, що перебувають на поточних рахунках із спеціальним режимом використання, відкритих відповідно достатті 15^-1 Закону України «Про електроенергетику», на поточних рахунках із спеціальним режимом використання, відкритих відповідно до статті 19^-1 Закону України «Про теплопостачання», на поточних рахунках із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків за інвестиційними програмами, на поточних рахунках із спеціальним режимом використання для кредитних коштів, відкритих відповідно до статті 26^1 Закону України «Про теплопостачання», статті 18^-1 Закону України «Про питну воду, питне водопостачання та водовідведення», на спеціальному рахунку експлуатуючої організації (оператора) відповідно до  Закону України  «Про впорядкування питань, пов`язаних із забезпеченням ядерної безпеки», на кошти на інших рахунках боржника, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом (абзац другий частини другої статті 48 Закону України «Про виконавче провадження»).
Відтак, частиною другою статті 48 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено невичерпний перелік рахунків, кошти на яких не підлягають арешту, оскільки передбачено, що законом можуть бути визначені й кошти на інших рахунках боржника, звернення стягнення та/або накладення арешту на які заборонено законом.
Вказаний правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 травня 2020 року у справі № 905/361/19 (провадження № 12-28 гс 20). 
Відповідно до частин першої та другої статті 68 Закону України «Про виконавче провадження» стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника звертається у разі відсутності в боржника коштів на рахунках у банках чи інших фінансових установах, відсутності чи недостатності майна боржника для покриття в повному обсязі належних до стягнення сум, а також у разі виконання рішень про стягнення періодичних платежів. За іншими виконавчими документами виконавець має право звернути стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника без застосування заходів примусового звернення стягнення на майно боржника - за письмовою заявою стягувача або за виконавчими документами, сума стягнення за якими не перевищує п`яти мінімальних розмірів заробітної плати.
Про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника виконавець виносить постанову, яка надсилається для виконання підприємству, установі, організації, фізичній особі, фізичній                       особі - підприємцю, які виплачують боржнику відповідно заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи (частина третя статті 68 Закону України «Про виконавче провадження»).
Згідно з частиною першою статті 69 Закону України «Про виконавче провадження» підприємства, установи, організації, фізичні особи, фізичні особи - підприємці здійснюють відрахування із заробітної плати, пенсії, стипендії та інших доходів боржника і перераховують кошти на відповідний рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця у строк, встановлений для здійснення зазначених виплат боржнику, а в разі якщо такий строк не встановлено, - до десятого числа місяця, наступного за місяцем, за який здійснюється стягнення. Такі підприємства, установи, організації, фізичні особи, фізичні особи - підприємці щомісяця надсилають виконавцю звіт про здійснені відрахування та виплати за формою, встановленою Міністерством юстиції України.
Відповідно частини першої статті 70 Закону України «Про виконавче провадження» розмір відрахувань із заробітної плати, пенсії, стипендії та інших доходів боржника вираховується із суми, що залишається після утримання податків, зборів та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.
Згідно з частиною другою статті 70 Закону України «Про виконавче провадження», частиною другою статті 50 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з пенсії може бути відраховано не більш як 50 відсотків її розміру: на утримання членів сім`ї (аліменти), на відшкодування збитків від розкрадання майна підприємств і організацій, на відшкодування пенсіонером шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також у зв`язку зі смертю потерпілого, на повернення переплачених сум заробітної плати в передбачених законом випадках. З усіх інших видів стягнень може бути відраховано 
не більш як 20 відсотків пенсії.
Статтею 46 Конституцією України встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.
Конституційний Суд України у своєму Рішенні № 25рп/2009 від 07 жовтня 
2009 року зазначив, що право на соціальний захист віднесено до основоположних прав і свобод. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел та забезпечується статтями 7, 22, 46, 58,                    68 Конституції України. А саме, кожний громадянин має право на соціальний захист, що включає право на пенсійне забезпечення і всі застраховані особи є рівноправними щодо отримання пенсійних виплат. Конституційні права і свободи громадянина України гарантуються і не можуть бути скасовані.  
Норми статті 41 Конституції України встановлюють принцип непорушності права приватної власності.
Таким чином, не може бути накладений арешт на кошти (пенсію) після фактичного здійснення утримань із неї за виконавчими документами та на усі кошти пенсії боржника поза межами дозволених законом розмірів відрахувань із такої пенсії, а якщо такий арешт накладений, то він має бути знятий. При цьому на кошти, що знаходяться на рахунках та які не є коштами, що складають пенсію, таке обмеження не розповсюджується.
Зняття арешту з коштів, що складають пенсію, здійснюється виконавцем відповідно до частини четвертої статті 59 Закону  України «Про виконавче провадження» на підставі поданих боржником документів, підтверджуючих статус коштів виключно із пенсії, або на підставі повідомлення банку про заборону накладення арешту на такий рахунок відповідно до частини другої вищевказаної статті. 
Відповідно до пункту 1 частини другої статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на кошти, що знаходяться на цьому рахунку, заборонено законом. 
Виконавець зобов`язаний зняти арешт з коштів на рахунку боржника не пізніше наступного робочого дня з дня надходження від банку документів, які підтверджують, що на кошти, які знаходяться на рахунку, заборонено звертати стягнення згідно із цим Законом, а також у випадку, передбаченому пунктом 10 частини першої статті 34 цього Закону (абзац другий частини другої статті 59 Закону України «Про виконавче провадження»).
Отже, виконавець може накладати арешт на будь-які кошти на рахунках боржника в банківських установах, крім тих, накладення арешту на які заборонено законом. При цьому саме банк, який виконує відповідну постанову виконавця про арешт коштів боржника, відповідно до частини третьої статті 52 Закону України «Про виконавче провадження» повинен визначити статус коштів і рахунка, на якому вони знаходяться, та в разі знаходження на рахунку коштів, накладення арешту на які заборонено, банк зобов`язаний повідомити виконавця про цільове призначення коштів на рахунку та повернути його постанову без виконання, що є підставою для зняття виконавцем арешту із цих коштів згідно із частиною четвертою статті 59 Закону України «Про виконавче провадження».
Також виконавець може самостійно зняти арешт з усіх або частини коштів на рахунку боржника у банківській установі в разі отримання документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом (частина четверта статті 59 Закону України «Про виконавче провадження»).
Вказаний правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 травня 2020 року у справі № 905/361/19 (провадження № 12-28гс20) (пункти 7.14, 7.15 постанови) тау постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 квітня 2022 року у справі № 756/8815/20, провадження № 14-218 цс 21, до розгляду якої зупинялося провадження у цій справі, які суд бере до уваги, так як при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).
У справі, яка переглядається, апеляційний суд дійшов правильного висновку про те, що постановою приватного виконавця від 28 жовтня 2019 року накладено арешт на кошти боржника, за наслідком якої з рахунку останнього було списано всю суму пенсії у розмірі 11 652,76 грн, тобто 100 процентів від суми, яка була наявна на рахунку, без урахування розміру сум щомісячних пенсійних нарахувань, що є порушенням статей 68-70 Закону України «Про виконавче провадження».
Ураховуючи викладене, колегія суддів вважає, що в силу положень        частини третьої статті 89 ЦПК України судом апеляційної інстанцій всебічно, повно та об`єктивно надано оцінку зібраним у справі доказам, судове рішення ухвалено з дотриманням норм права, тому доводи, наведені в обґрунтування касаційної скарги, не можуть бути підставами для скасування оскаржуваного судового рішення, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи й зводяться до переоцінки судом доказів, що у силу вимог статті 400 ЦПК України не входить до компетенції суду касаційної інстанції.
Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків апеляційного суду не спростовують, на законність та обґрунтованість судового рішення не впливають.
Керуючись статтями 400, 402, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд 
у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Колечка Дмитра Миколайовича залишити без задоволення.
Постанову Одеського апеляційного суду від 18 травня 2021 року залишити без змін. 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Головуючий   Судді: | Д. Д. Луспеник   І. А. Воробйова   Б. І. Гулько   Р. А. Лідовець   Ю. В. Черняк