ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ 
ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.06.2022 року          м.Дніпро         Справа №  908/2364/20
Центральний   апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого   судді:   Мороза В.Ф. - доповідач,
суддів: Коваль Л.А., Чередка А.Є.
секретар судового засідання Кандиба Н.В.

розглянувши апеляційну скаргу Дніпровського районного спортивно-технічного клубу Товариства сприяння обороні України на ухвалу Господарського суду Запорізької області від 22.12.2021 (головуючий суддя Дроздова С.С. судді    Науменко А.О., Топчій О.А.)    

у справі № 908/2364/20
за позовом: Дніпровського районного спортивно-технічного клубу Товариства сприяння обороні України, м. Запоріжжя
до відповідача-1: Товариства з обмеженою відповідальністю “Січ Резерв”, м. Запоріжжя
до відповідача-2: Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради, м. Запоріжжя
про визнання недійсними рішень загальних зборів, скасування державної реєстрації змін до відомостей про юридичну особу

ВСТАНОВИВ:
У провадженні Господарського суду Запорізької області перебувала справа №908/2364/20 за позовом   Дніпровського районного спортивно-технічного клубу Товариства сприяння обороні України до Товариства з обмеженою відповідальністю “Січ Резерв” та Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради про визнання недійсними рішень загальних зборів учасників Товариства з обмеженою відповідальністю “Січ Резерв”, скасування державної реєстрації змін до відомостей про Товариство з обмеженою відповідальністю “Січ Резерв” у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань – державна реєстрація змін до установчих документів юридичної особи; 05.06.2018 11031050002041489.
Ухвалою Господарського суду Запорізької області від 22.12.2021 позов Дніпровського районного спортивно-технічного клубу Товариства сприяння обороні України до Товариства з обмеженою відповідальністю “Січ Резерв” та Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради залишено без розгляду.
Дніпровським районним спортивно-технічним клубом Товариства сприяння обороні України подано апеляційну скаргу, згідно якої просить скасувати ухвалу Господарського суду Запорізької області від 22.12.2021 у справі №908/2364/20 та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.
В обґрунтування поданої скарги апелянт зазначає, що ухвала суду першої інстанції прийнята в результаті неправильного застосування норм матеріального права та з порушенням норм процесуального права.
Наголошує, що суд залишив позов без розгляду з формальних підстав, адже адвокат Карманніков М.О., звертаючись до суду із позовом від імені Дніпровського районного спортивно-технічного клубу Товариства сприяння обороні України мав достатній обсяг повноважень на підписання позовної заяви, що свідчить про помилковість висновку Господарського суду Запорізької області про те, що позов не підписано.
Стверджує, що є безпідставними також і аргументи суду першої інстанції про те, що за відсутності рішення Засновника, Директор не має право самостійно звертатись або уповноважувати адвоката на звернення до суду з позовними вимогами, що впливають на набуття або припинення Дніпровським районним спортивно-технічним клубом Товариства сприяння обороні України статусу учасника Товариств.
Крім того, вважає, що здійснений судовий розгляд у справі не може вважатися справедливим в розумінні положень Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, а прийняття оскаржуваної ухвали позбавляє його права на доступ до суду, що є порушенням п. 1 ст. 6 Конвенції.
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 01.02.2022 апеляційну скаргу Дніпровського районного спортивно-технічного клубу Товариства сприяння обороні України на ухвалу Господарського суду Запорізької області від 22.12.2021    у справі №908/2364/20 залишено без руху та надано скаржнику строк 10 днів з дня вручення ухвали усунути недоліки апеляційної скарги, а саме: подати до апеляційного суду належні докази сплати судового збору у сумі 2 270,00 грн. та докази надіслання учасникам справи копії апеляційної скарги та доданих до неї документів.
На виконання ухвали Центрального апеляційного господарського суду від 01.02.2022 у справі №908/2364/20 апелянтом до матеріалів справи надано квитанцію про сплату судового збору та докази надіслання учасникам справи копії апеляційної скарги та доданих до неї документів.
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 22.02.2022 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Дніпровського районного спортивно-технічного клубу Товариства сприяння обороні України на ухвалу Господарського суду Запорізької області від 22.12.2021 у справі №908/2364/20, розгляд апеляційної скарги призначено у судовому засіданні з викликом сторін на 21.03.2022р. о 17 год. 00 хв.
Судове засідання, призначене на 21.03.2022, не відбулося.
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 18.05.2022 розгляд справи №908/2364/20 призначено на 13.06.2022 о 14:00 год.
26.05.2022 до Центрального апеляційного господарського суду від позивача надійшла заява, в якій останній, зокрема, просив про відкладення розгляду справи, та повідомив про неможливість участі в судовому засіданні, у зв`язку з зайнятістю у справі № 926/3156/21, слухання по якій призначено в Західному апеляційному господарському суді (м. Львів) на 13.06.2022.
З приводу даної заяви колегія суддів зазначає, що частиною 1 статті 9 Конституції України встановлено, що чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.
Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) ратифікована Верховною Радою України 17 липня 1997 p. і набула чинності в Україні 11 вересня 1997 p.
Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» №3477-IV від 23.02.2006 визначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
За приписами частини 4 статті 11 Господарського процесуального кодексу України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Відповідно до частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
У рішеннях від 28 жовтня 1998 у справі «Осман проти Сполученого королівства» та від 19 червня 2001 року у справі «Креуз проти Польщі» Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) роз`яснив, що реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя, держави-учасниці цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони й обмеження, зміст яких полягає в запобіганні безладного руху в судовому процесі.
У рішеннях Європейського суду з прав людини у справах "Ryabykh v.Russia" від 24.07.2003 року, "Svitlana Naumenko v. Ukraine" від 09.11.2014 року зазначено, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване частиною 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитись у світлі Преамбули Конвенції, яка проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін.
«Розумність» строку визначається окремо для кожної справи. Для цього враховують її складність та обсяг, поведінку учасників судового процесу, час, необхідний для проведення відповідної експертизи (наприклад, рішення Суду у справі «G. B. проти Франції»), тощо. Отже, поняття «розумний строк» є оціночним, суб`єктивним фактором, що унеможливлює визначення конкретних строків судового розгляду справи, тому потребує нормативного встановлення.
Точкою відліку часу розгляду цивільної справи протягом розумного строку умовно можна вважати момент подання позовної заяви до суду.
Роль національних суддів полягає у швидкому та ефективному розгляді справ (&51 рішення Європейського суду з прав людини від 30.11.2006 у справі "Красношапка проти України").
Європейський суд з прав людини в рішенні від 7 липня 1989 року у справі "Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії" зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.
Велика Палата Верховного Суду в свої постанові від 28.10.2021 у справі № 11-250сап21 акцентувала увагу на тому, що ЄСПЛ неодноразово висловлював позицію, згідно з якою відкладення розгляду справи має бути з об`єктивних причин і не суперечити дотриманню розгляду справи у розумні строки. Так, у рішенні у справі «Цихановський проти України»  (Tsykhanovsky v. Ukraine) ЄСПЛ зазначив, що саме національні суди мають створювати умови для того, щоб судове провадження було швидким та ефективним. Зокрема, національні суди мають вирішувати, чи відкласти судове засідання за клопотанням сторін, а також чи вживати якісь дії щодо сторін, чия поведінка спричинила невиправдані затримки у провадженні. Суд нагадує, що він зазвичай визнає порушення пункту 1 статті 6 Конвенції у справах, які порушують питання, подібні до тих, що порушуються у цій справі. Аналогічну позицію висловлено у рішеннях ЄСПЛ «Смірнова проти України» (Smirnov v. Ukraine, Application N 36655/02), «Карнаушенко проти України» (Karnaushenko v. Ukraine, Application N 23853/02).
Відповідно до ч. 11 ст. 270 ГПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, стосовно якого немає відомостей щодо його повідомлення про дату, час і місце судового засідання, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки будуть визнані судом поважними.
Як відзначив Верховний Суд у постанові від 12.03.2019 у справі №  910/12842/17 Відповідач, як учасник судового процесу, не позбавлений права і можливості забезпечити участь у судовому засіданні будь-якого іншого представника, якому доручити виконання функцій щодо представництва інтересів у суді. Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.
В свою чергу, Верховний Суд у постанові від 01.10.2020 у справі № 361/8331/18 зробив правовий висновок, що якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Отже, неявка учасника судового процесу у судове засідання, за умови належного повідомлення сторони про час і місце розгляду справи, не є підставою для скасування судового рішення, ухваленого за відсутності представника сторони спору.
Згідно із ч. 1 ст. 36 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" Верховний Суд є найвищим судом у системі судоустрою України, який забезпечує сталість та єдність судової практики у порядку та спосіб, визначені процесуальним законом.
За приписами ч. 5, 6 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.
Відповідно до ч. 4 ст. 236 ГПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Таким чином, згідно усталеної судової практики та позиції ЄСПЛ відкладення розгляду справи можливе з об`єктивних причин, як-то неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні чи недостатність матеріалів для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення; при цьому не повинно створюватися умов, за яких будуть порушені процесуальні строки розгляду справи.
Слід зауважити, що в матеріалах справи наявні процесуальні документи позивача, в яких останній висловив свою позицію щодо оскаржуваної ухвали (апеляційна скарга). 
Крім того, заявником не додано до заяви жодного доказу на підтвердження вказаних у ній обставин щодо участі представника 13.06.2022 в іншій справі та представництва інтересів в Західному апеляційному господарському суді.
При цьому фактично причиною неможливості забезпечити явку до суду апеляційної інстанції представника позивача є надання переваги участі у розгляді іншої справи.
В свою чергу, юридична особа не позбавлена можливості мати іншого представника, якому б доручила виконання функцій представництва інтересів в суді.
Згідно із ч. 4 ст. 13 ГПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
З огляду на викладене, колегія суддів не вбачає підстав для відкладення розгляду справи та відмовляє у задоволенні заяви позивача.
13.06.2022 до Центрального апеляційного господарського суду від Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «БСМ» надійшли заява про вступ третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору у справу, клопотання про відкладення судового засідання, клопотання про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду та клопотання про ознайомлення з матеріалами справи.
З приводу даних заяв та клопотань, апеляційний суд вважає за необхідне акцентувати увагу на наступному.
Зі змісту Глави 4 Розділу 1 «Загальні положення» ГПК України вбачається, що до складу учасників судового процесу віднесено: учасників справи (сторони; треті особи; органи та особи, яким законом надано право звертатись до суду в інтересах інших осіб); представників та інших учасників судового процесу (помічник судді, секретар судового засідання, судовий розпорядник, свідок, експерт, експерт з питань права, перекладач, спеціаліст).
За загальним правилом, визначеним ГПК України, деякі процесуальні дії, пов`язані з визначенням складу учасників судового процесу під час розгляду справи в порядку загального позовного провадження можуть бути здійснені лише до закінчення підготовчого провадження, зокрема: залучення співвідповідача (ч. 1 ст. 48 ГПК України); заміна первісного відповідача належним відповідачем (ч. 2 ст. 48 ГПК України); вступ у справу третіх осіб, які заявляють самостійні вимоги щодо предмета спору (ст. 49 ГПК України); залучення у справу третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору (ст. 50 ГПК України).
При цьому деякі з вказаних процесуальних дій можуть бути здійснені на іншій стадії розгляду справи - лише за наявності відповідних обумовлених ГПК України причин (правова позиція Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у постанові від 21.01.2020 у справі № 910/114/19).
До таких випадків, зокрема, належить, подання апеляційної скарги особою, яка не брала участі у справі, у випадку встановлення судом апеляційної інстанції, що оскаржуване судове рішення прийнято безпосередньо про права, інтереси та (або) обов`язки скаржника (ст. 254 ГПК України). В такому разі, встановивши такі обставини, суд вирішує питання про залучення скаржника до участі у справі як третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору.
В той же час, як зазначив Касаційний господарський суд у складі Верховного Суду у постанові від 08.04.2020 у справі 916/1602/18, межі перегляду справи в суді апеляційної інстанції, встановлені ст. 269 ГПК України, а також ч. 1 ст. 50 ГПК України, виключають можливість залучення третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стадії апеляційного перегляду рішення по суті спору, з огляду на що апеляційний суд мав залишити клопотання без розгляду на підставі положень статті 118 ГПК України.
Слід зауважити, що апеляційний розгляд здійснюється за апеляційною скаргою Дніпровського районного спортивно-технічного клубу Товариства сприяння обороні України, а ТОВ «Торговий дім «БСМ» не подавало апеляційну скаргу як особа, яка участі у справі не брала, але судове рішення стосується її прав, інтересів та (або) обов`язків, як і не подавало заяву про приєднання до апеляційної скарги.
Таким чином, враховуючи предмет судового оскарження - ухвалу Господарського суду Запорізької області від 22.12.2021 про залишення позову у справі № 908/2364/20 без розгляду, межі апеляційного перегляду та стадію судового процесу, колегія суддів вбачає підстави для залишення заяви ТОВ «Торговий дім «БСМ» про вступ третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору у справу без розгляду.
Крім того, п.п. 1, 3 ч. 1 ст. 42, ст. 169-170 ГПК України визначають, що правом подавати заяви та клопотання та ознайомлюватися з матеріалами справи наділені учасники справи, яким ТОВ «Торговий дім «БСМ» не є, а отже його клопотання про відкладення судового засідання, клопотання про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду та клопотання про ознайомлення з матеріалами справи також залишаються без розгляду.
При цьому окремо слід наголосити, що порядок ознайомлення із судовим рішенням та виготовлення його копії за зверненням особи, яка не бере (не брала) участі у справі встановлений ст. 9 ЗУ «Про доступ до судових рішень». Частиною першою названої статті, зокрема, передбачено, що особа, яка не бере (не брала) участі у справі, якщо судове рішення безпосередньо стосується її прав, свобод, інтересів чи обов`язків, може звернутися до  відповідного суду з письмовою заявою про надання можливості ознайомитися із судовим рішенням. 
Таким чином, заявник має право звернутися до Господарського суду Запорізької області та ознайомитися із судовим рішенням, дотримуючись приписів ст. 9 ЗУ «Про доступ до судових рішень».
В судове засідання 13.06.2022 сторони, будучи повідомленими про дату, час та місце розгляду справи, уповноважених представників не направили, про причини неявки суд не повідомили.
Поряд з цим, з матеріалів справи вбачається, що ухвала Центрального апеляційного господарського суду від 18.05.2022, якою призначався розгляд справи № 908/2364/20 на 13.06.2022 о 14:00 год., була надіслана засобами поштового зв`язку на адресу Товариства з обмеженою відповідальністю “Січ Резерв”, яка була зазначена ним в поданих до суду процесуальних документах та відомості про яку, містять в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань: 69063, м. Запоріжжя, вул. Поштова, буд. 31, проте повернулася на адресу суду у зв`язку відсутністю адресата за вказаною адресою.
Відповідно до ч. 7 ст. 120 ГПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.
Слід заважити, що ТОВ “Січ Резерв” не повідомляло суд про зміну свого місцезнаходження.
В свою чергу, згідно ч. 3 ст. 242 ГПК України у разі проголошення в судовому засіданні скороченого рішення суд надсилає учасникам справи копію повного судового рішення протягом двох днів з дня його складання - в електронній формі у порядку, встановленому законом (у випадку наявності в особи офіційної електронної адреси), або рекомендованим листом з повідомленням про вручення, якщо така адреса в особи відсутня.
За приписами п.п. 4, 5 ч. 6 цієї статті днем вручення судового рішення є, зокрема:
- день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду;
- день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.
Як зазначив Касаційний господарський суд у складі Верховного Суду в постанові від 01.10.2021 у справі № 910/8794/17 надіслання судом першої інстанції копії ухвали від 08.07.2020 у справі №910/8794/17 на адресу ТОВ "Інтер-ГТВ", що відповідає адресі його місцезнаходження за даними ЄДРЮОФОПГФ та була повідомлена суду під час розгляду справи №910/8794/17, є належним виконанням судом вимог частини другої статті 120 ГПК України щодо повідомлення відповідача про судове засідання, призначене на 20.07.2020.
Направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, у цьому випадку суду (аналогічний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18); постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27.11.2019 у справі № 913/879/17, від 21.05.2020 у справі № 10/249-10/19, від 15.06.2020 у справі № 24/260-23/52-б.
Системний аналіз статей 120, 242 ГПК України, пунктів 11, 17, 99, 116, 117 Правил надання послуг поштового зв`язку свідчить, що у разі якщо ухвалу про вчинення відповідної процесуальної дії або судове рішення направлено судом рекомендованим листом за належною поштовою адресою, яка була надана суду відповідною стороною, і судовий акт повернуто підприємством у зв`язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то необхідно вважати, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії або про прийняття певного судового рішення у справі (правові позиції у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 13.01.2020 у справі № 910/22873/17, від 14.08.2020 у справі № 904/2584/19, від 21.01.2021 у справі № 910/16249/19).
Оскільки в матеріалах справи відсутні підтвердження наявності порушень оператором поштового зв`язку вимог Правил надання послуг поштового зв          ‘язку, апеляційний суд вважає, що факт неотримання скаржником поштової кореспонденції, якою суд, з додержанням вимог процесуального закону, надсилав ухвалу від 18.05.2022 за належною адресою: 69063, м. Запоріжжя, вул. Поштова, буд. 31 та яка повернулася до суду з причини: «адресат відсутній за вказаною адресою», є наслідком не об`єктивних обставин, а спричинене суб`єктивним фактором, а отже наявні достатні правові підстави стверджувати, що ТОВ “Січ Резерв” було належним чином повідомлене про дату, час і місце судового засідання. 
Частиною 12 ст. 270 ГПК України передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Пунктом 2 ч. 3 ст. 202 ГПК України визначено, що якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника) незалежно від причин неявки.
Враховуючи те, що суд не визнавав обов`язковою явку учасників справи, а Дніпровський районний спортивно-технічний клуб Товариства сприяння обороні України не був позбавлений права і можливості за потреби забезпечити участь у судовому засіданні будь-якого іншого представника, якому доручити виконання функцій щодо представництва інтересів у суді, зважаючи на необхідність дотримання процесуальних строків розгляду апеляційної скарги, встановлених ГПК України, констатуючи достатність матеріалів для апеляційного перегляду справи, колегія суддів вважає можливим здійснити перевірку ухвали суду першої інстанції в апеляційному порядку за наявними матеріалами та без участі представника сторін, одночасно відмовляючи у задоволенні заяви позивача про відкладення розгляду справи.
Розгляд справи здійснювався судом за відсутності учасників справи, без фіксування судового процесу за допомогою технічного засобу відповідно до частини 3 статті 222 ГПК України.
Апеляційним судом було здійснено всі необхідні дії, що сприяли в реалізації сторонами принципу змагальності та забезпечення процесуальної можливості для висловлення учасниками справи своєї позиції щодо вимог апеляційної скарги.
Апеляційний господарський суд, дослідивши наявні у справі докази, оцінивши повноту та об`єктивність встановлених обставин та висновки місцевого господарського суду, перевіривши правильність застосування норм матеріального та процесуального права, вважає, що апеляційну скаргу належить задовольнити з наступних підстав.
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено матеріалами справи, у провадженні Господарського суду Запорізької області перебувала справа за позовом Дніпровського районного спортивно-технічного клубу Товариства сприяння обороні України з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю “Січ Резерв” та Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради про визнання недійсними рішень загальних зборів учасників Товариства з обмеженою відповідальністю “Січ Резерв”, скасування державної реєстрації змін до відомостей про Товариство з обмеженою відповідальністю “Січ Резерв” у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань – державна реєстрація змін до установчих документів юридичної особи; 05.06.2018 11031050002041489.
Ухвалою Господарського суду Запорізької області від 28.09.2020 р. прийнято уточнену позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 908/2364/20; присвоєно справі номер провадження 28/120/20; ухвалено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження.
Ухвалою суду від 31.03.2021, враховуючи категорію справи, значний обсяг доказів необхідний для подання сторонами та дослідження судом та з метою забезпечення об`єктивного, повного та всебічного розгляду справи, судом з власної ініціативи справу № 908/2364/20 передано    на колегіальний розгляд у складі трьох суддів.
Склад суду неодноразово змінювався.
Зокрема, відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 01.12.2021, протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 01.12.2021, на підставі доповідної записки головуючого судді у справі № 908/2364/20 Дроздової С.С., враховуючи що суддя учасник колегії Колодій Н.А. з 01.12.2021 по 14.12.2021 знаходиться у щорічній відпустці, здійснено перерозподіл судової справи та призначено колегію у складі трьох суддів Господарського суду Запорізької області: головуючий суддя Дроздова С.С., судді Науменко А.О., Топчій О.А.
Ухвалою суду від 06.12.2021 прийнято справу № 908/2364/20 до провадження колегією в складі трьох суддів: головуючий суддя Дроздова С.С., судді: Науменко А.О., Топчій О.А. Призначено підготовче провадження на    22.12.2021
Ухвалою Господарського суду Запорізької області від 22.12.2021 в складі зазначеної колегії суддів позов Дніпровського районного спортивно-технічного клубу Товариства сприяння обороні України до Товариства з обмеженою відповідальністю “Січ Резерв” та Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради залишено без розгляду.
Залишаючи позов без розгляду, суд першої інстанції дійшов висновку, що за відсутності рішення Засновника, Директор не має права самостійно звертатись або уповноважувати адвоката на звернення до суду з позовними вимогами, що впливають на набуття або припинення Дніпровським районним спортивно-технічним клубом Товариства сприяння обороні України статусу учасника Товариств. Заявлений позов, суперечить рішенню Засновника Дніпровського районного спортивно-технічного клубу Товариства сприяння обороні України, а тому позовну заяву Дніпровського районного спортивно-технічного клубу Товариства сприяння обороні України не підписано і останню належить залишити без розгляду на підставі п. 2 ч. 1    ст. 226 Господарського процесуального кодексу України.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам та доводам апеляційної скарги, апеляційний господарський суд зазначає наступне.
Згідно з ч. 1 та 2 ст. 2 ГПК України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням господарського судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.
За приписами ч.ч. 1, 2, 3, 5, 7 ст. 4 ГПК України право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом. Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням. До господарського суду у справах, віднесених законом до його юрисдикції, мають право звертатися також особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб. Відмова від права на звернення до господарського суду є недійсною. Жодна особа не може бути позбавлена права на участь у розгляді своєї справи у визначеному законом порядку. 
Відповідно до ч. 2 ст. 162 ГПК України позовна заява подається до суду в письмовій формі і підписується позивачем або його представником або особою, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи.
Згідно з ч. 5 ст. 164 ГПК України до позовної заяви, підписаної представником позивача, додається довіреність чи інший документ, що підтверджує повноваження представника позивача.
За приписами ч.ч. 1, 2 ст. 56 ГПК України сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь в судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника. Особиста участь у справі особи не позбавляє її права мати в цій справі представника.
Відповідно до ч. 3 ст. 56 ГПК України юридична особа незалежно від порядку її створення бере участь у справі через свого керівника, члена виконавчого органу, іншу особу, уповноважену діяти від її імені відповідно до закону, статуту, положення, трудового договору (контракту) (самопредставництво юридичної особи), або через представника.
Частиною 1 статті 58 ГПК України передбачено, що представником у суді може бути адвокат або законний представник.
Отже, наведені вище положення законодавства передбачають можливість здійснення процесуального представництва юридичної особи, як в порядку самопредставництва, так й іншими особами, як представниками юридичної особи.
За приписами ст. 16 ГПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.
Згідно з пп. 11 п. 16-1 Розділу ХV «Перехідні положення» Конституції України з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)» представництво відповідно до пункту 3 частини першої статті 131-1 та статті 131-2 цієї Конституції виключно прокурорами або адвокатами у Верховному Суді та судах касаційної інстанції здійснюється з 1 січня 2017 року; у судах апеляційної інстанції - з 1 січня 2018 року; у судах першої інстанції - з 1 січня 2019 року.
Тобто, починаючи з січня 2019 року тільки адвокат має право здійснювати представництво інтересів у судах усіх інстанцій.
Так, з матеріалів справи вбачається, що позовна заява підписана представником Дніпровського районного спортивно-технічного клубу Товариства сприяння обороні України, адвокатом Карманніковим М.О.
Згідно з п. 4 ст. 60 ГПК України повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність».
На підтвердження повноважень адвоката Карманнікова М.О. надано оригінал ордеру про надання правової допомоги серії СВ № 1001467 від 02.09.2020, складений на підставі договору №б/н від 05 серпня 2020 р (т. 1 а.с. 64).
Згідно ч. 1-4 ст. 61 Господарського процесуального кодексу України представник, який має повноваження на ведення справи в суді, здійснює від імені особи, яку він представляє, її процесуальні права та обов`язки. Обмеження повноважень представника на вчинення певної процесуальної дії мають бути застережені у виданій йому довіреності або ордері. Підстави і порядок припинення представництва за довіреністю визначаються Цивільним кодексом України, а представництва за ордером - законодавством про адвокатуру. Про припинення представництва або обмеження повноважень представника за довіреністю або ордером має бути повідомлено суд шляхом подання письмової заяви.
Згідно ч. 1 ст. 26 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.
Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: 1)договір про надання правової допомоги; 2)довіреність; 3)ордер; 4)доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги. 
Як встановлено ч. 2 ст. 26 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" ордер - письмовий документ, що у випадках, встановлених цим Законом та іншими законами України, посвідчує повноваження адвоката на надання правової допомоги. Ордер видається адвокатом, адвокатським бюро або адвокатським об`єднанням та повинен містити підпис адвоката. Рада адвокатів України затверджує типову форму ордера.
За приписами ч. 3 ст. 26 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" повноваження адвоката як захисника або представника в господарському, цивільному, адміністративному судочинстві, кримінальному провадженні, розгляді справ про адміністративні правопорушення, а також як уповноваженого за дорученням у конституційному судочинстві підтверджуються в порядку, встановленому законом.
Рішенням Ради адвокатів України від 12.04.2019 № 41 затверджено «Положення про ордер на надання правничої (правової) допомоги у новій редакції» (далі – Положення).
Згідно п. 2 Положення ордер на надання правової допомоги - письмовий документ, що посвідчує повноваження адвоката на надання правової допомоги у випадках і порядку, встановлених Законом України від 05 липня 2012 року № 5076-VI "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" та іншими законами України.
А відповідно до п. 5 Положення ордер встановленої форми є обов`язковим для прийняття усіма органами, установами, організаціями на підтвердження правомочності адвоката на вчинення дій, передбачених статтею 20 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність".
При цьому як передбачено пп. 12.4., 12.8 п. 12 Положення ордер містить наступні реквізити: назву органу, у якому надається правова допомога адвокатом із зазначенням, у випадку необхідності, виду адвокатської діяльності відповідно до статті 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»; обмеження повноважень, якщо такі передбачені договором про надання правничої (правової) допомоги.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2019 у справі № 9901/847/18 викладено правовий висновок про те, що «законодавець чітко відокремив судові органи як такі, що повинні бути окремо зазначені в ордері на надання правової допомоги, зокрема в графі «Назва органу, в якому надається правова допомога. Отже, в ордері на надання правової допомоги має бути зазначено не абстрактний орган державної влади, а конкретна назва такого органу, зокрема суду».
Необхідно наголосити, що в наданому адвокатом Карманніковим М.О. ордері зазначено найменування судового органу, в якому надається правова допомога – Господарський суд Запорізької області та останній не містить жодних обмежень повноважень адвоката.
У зв`язку з виникненням сумнівів, щодо повноважень адвоката, ухвалою Господарського суду від 18.09.2020 р., позовна заява була залишена без руху, вказано що для усунення недоліків позивач може надати Договір правової допомоги б/н від 05.08.2020.
На виконання вимог ухвали суду позивачем було надано договір про надання правової допомоги адвокатом б/н від 05.08.2020, згідно якого замовником є Дніпровський районний спортивно-технічний клуб Товариства сприяння обороні України (т. 1 а.с. 82-83).
В ході судового розгляду справи позивач зазначив, що договір правової допомоги підписаний керівником Дніпровського РСТК ТСО України.
Згідно актуальних на момент подання позову відомостей про юридичну особу, що містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, директором Дніпровського РСТК ТСО України є Фролов Сергій Геннадійович (т. 1 а.с. 53-56). Відомості про обмеження повноважень керівника відсутні.
У відповідності до ч.ч. 1, 2 ст. 92 ЦК України юридична особа набуває цивільних прав та обов`язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону. Порядок створення органів юридичної особи встановлюється установчими документами та законом. У випадках, встановлених законом, юридична особа може набувати цивільних прав та обов`язків і здійснювати їх через своїх учасників.
В матеріалах справи № 908/2364/20 наявна засвідчена копія Статуту Дніпровського районного спортивно-технічного клубу Товариства сприяння обороні України (т. 2 а.с. 195-208).
Зокрема, пп. В) п. 5.3. Статуту передбачено, що Директор Дніпровського РСТК діє від імені Дніпровського РСТК, представляє його в усіх установах, організаціях і підприємствах…
Як визначено п. 1.2. укладеного між Дніпровським РСТК та адвокатом Карманніковим М.О. Договору про надання правової допомоги адвокатом б/н від 05.08.2020 Адвокат, відповідно до узгоджених Сторонами доручень, надає Замовнику консультаційні та юридичні послуги щодо представництва інтересів останнього в органах державної влади, органах місцевого самоврядування, а також в загальних, адміністративних та господарських судах України усіх інстанцій, зокрема, у всіх цивільних, господарських, кримінальних та адміністративних справах. Для виконання умов цього Договору Адвокату надаються усі, без виключення, повноваження, передбачені відповідним процесуальним законодавством, а також право підписання та подання позовних заяв, заяв, скарг тощо.
При цьому обмежень повноважень Адвоката не встановлюється (п. 1.6. Договору).
За приписами п. 2 та 4 ч. 1 ст. 20 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" під час здійснення адвокатської діяльності адвокат має право вчиняти будь-які дії, не заборонені законом, правилами адвокатської етики та договором про надання правової допомоги, необхідні для належного виконання договору про надання правової допомоги, зокрема: представляти і захищати права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб у суді, органах державної влади та органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах, організаціях незалежно від форми власності, громадських об`єднаннях, перед громадянами, посадовими і службовими особами, до повноважень яких належить вирішення відповідних питань в Україні та за її межами; складати заяви, скарги, клопотання, інші правові документи та подавати їх у встановленому законом порядку.
Колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що звернення до суду з використанням правничої допомоги інших осіб, зокрема, адвоката, при реалізації права на справедливий суд (стаття 131-2 Конституції України, стаття 4 Господарського процесуального кодексу України та статті 7, 10 Закону України «Про судоустрій і статус суддів») передбачає надання до суду належних доказів дійсної волі особи, що є учасником справи, на уповноваження іншої особи на право надання правничої допомоги. Такі докази повинні виключати будь-які сумніви стосовно справжності та чинності такого уповноваження на момент вчинення певної процесуальної дії (докази повинні бути в оригіналі або у формі копії, якісно оформленої особою, що є учасником справи), а також стосовно охоплення такої дії дійсним колом повноважень представника, що делеговані йому особою, яка реалізує право на справедливий суд (аналогічна правова позиція викладена в ухвалі Верховного Суду від 23.08.2018 у справі № 805/4297/17-а).
В свою чергу, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 01.07.2020 у справі №320/5420/18 на підставі аналізу положень Закону № 5076-VI, Положення про ордер та процесуального кодексу зазначено таке: «надана адвокатом належним чином завірена копія ордеру є належним документом, що підтверджує повноваження на представництво особи, зокрема, на вчинення такої процесуальної дії, як подання та підписання апеляційної скарги, оскільки копія ордера містила відмітки про її посвідчення, а саме: слова «з оригіналом згідно», особистий підпис адвоката, який засвідчив копію, його ініціали та прізвище, а також дату засвідчення копії».
Крім того, у вказаній постанові Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що не відповідає правильному застосуванню норм процесуального права й висновок апеляційного суду про обов`язковість надання для підтвердження повноважень адвоката, як представника одночасно з ордером договору про надання правової допомоги, адже ордер, який видано відповідно до Закону № 5076-VI, є самостійним документом, що підтверджує повноваження адвоката.
Аналогічно у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05.12.2018 у справі №9901/736/18 (провадження № 11-989заі18) зазначається, що, «виходячи зі змісту частин першої, третьої статті 26 Закону № 5076-VI, ордер може бути оформлений адвокатом (адвокатським бюро, адвокатським об`єднанням) лише на підставі вже укладеного договору. Крім того, адвокат несе кримінальну відповідальність за завідомо неправдиве повідомлення суду про повноваження представляти іншу особу в суді, а так само умисне невнесення адвокатом до ордера відомостей щодо обмежень повноважень, установлених договором про надання правничої допомоги (стаття 400-1 Кримінального кодексу України)».
Ордер є самодостатнім документом, що підтверджує повноваження адвоката на звернення до суду (правові висновки, викладені в постановах Великої Палати Верховного Суду від 05.12.2028 у справі № П/9901/736/18, постановах Верховного Суду від 18.09.2019 у справі № 182/9172/18 та від 26.04.2021 у справі № 766/17492/16-ц).
За приписами ч. 5, 6 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.
Відповідно до ч. 4 ст. 236 ГПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Таким чином, апеляційний суд доходить висновку, що адвокат Карманніков М.О., звертаючись до Господарського суду Запорізької області із позовом від імені Дніпровського районного спортивно-технічного клубу Товариства сприяння обороні України мав достатній обсяг повноважень на підписання позовної заяви, що свідчить про помилковість висновків суду першої інстанції про те, що позов не підписано.
При цьому є необґрунтованими й висновки місцевого господарського суду про те, що за відсутності рішення Засновника, Директор не має права самостійно звертатись або уповноважувати адвоката на звернення до суду з позовними вимогами, що впливають на набуття або припинення Дніпровським районним спортивно-технічним клубом Товариства сприяння обороні України статусу учасника Товариств, а тому заявлений позов належить залишити без розгляду.
Згідно з положеннями статей 2, 4, 5  ГПК України, статей 15, 16 ЦК України підставою для захисту цивільного права чи охоронюваного законом інтересу є його порушення, невизнання чи оспорення. Отже задоволення судом позову можливе лише за умови доведення позивачем відповідно до вимог процесуального законодавства обставин щодо наявності в нього відповідного права (охоронюваного законом інтересу), а також порушення (невизнання, оспорення) зазначеного права відповідачем з урахуванням належності обраного способу судового захисту (правова позиція Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду наведена в постанові від 09.10.2018р. у справі №910/2062/18).
Установивши наявність у особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, про захист яких подано позов, суд з`ясовує наявність чи відсутність факту їх порушення або оспорення і відповідно ухвалює рішення про захист порушеного права або відмовляє позивачу в захисті, встановивши безпідставність та (або) необґрунтованість заявлених вимог (правова позиція Великої Палати Верховного Суду, викладена у постанові від 16.10.2019 року у справі № 525/505/16-ц).
Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові (аналогічний висновок викладений у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 14.08.2018 у справі № 910/1972/17, від 23.05.2019 у справі № 920/301/18, від 25.06.2019 у справі № 922/1500/18, від 31.10.2019р. у справі № 916/1134/18, від 24.12.2019 у справі № 902/377/19, від 02.04.2020 у справі № 910/7160/19, від 01.07.2021 у справі № 910/7029/20).
Відсутність (недоведеність) порушеного або оспорюваного права позивача є підставою для ухвалення рішення про відмову у задоволенні позову, незалежно від інших встановлених судом обставин (постанови Верховного Суду від 24.02.2021 у справі № 233/3516/18-ц, від 07.04.2021 у справі № 910/1255/20 та від 21.04.2021 у справі № 904/5480/19.
Таким чином, суд встановлює наявність або відсутність порушеного або оспорюваного права заявника під час розгляду справи по суті (при вирішенні спору) і відсутність (недоведеність) наявності у позивача відповідного права (охоронюваного законом інтересу) є однією із самостійних підстав для прийняття рішення про відмову у позові, а не залишення його без розгляду.
Отже, аргументи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваної ухвали було допущено порушення норм процесуального права, знайшли своє підтвердження.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, реалізуючи положення Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, необхідно уникати занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним. Надмірний формалізм при вирішенні питання щодо прийняття позовної заяви або скарги — є порушенням права на справедливий судовий захист.
Зокрема, у рішенні від 4 грудня 1995 року у справі «Беллет проти Франції» Європейський суд з прав людини зазначив, що ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року (далі — Конвенція) містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.
У своїй практиці ЄСПЛ неодноразово зазначав, що формулювання законів не завжди чіткі. Тому їх тлумачення та застосування залежить від практики. І роль розгляду справ у судах полягає саме у тому, щоби позбутися таких інтерпретаційних сумнівів з урахуванням змін у повсякденній практиці (пункти 31-32 рішення від 11 листопада 1996 року у справі «Кантоні проти Франції» («CANTONI v. FRANCE»), заява № 17862/91; пункт 65 рішення від 11 квітня 2013 року у справі «Вєренцов проти України», заява «№ 20372/11).
Європейський суд з прав людини вказав, що внутрішньодержавним судам при застосуванні процесуальних норм належить уникати як надмірного формалізму, так і надмірної гнучкості, які можуть призвести до скасування процесуальних вимог, встановлених законом (SHISHKOV v. RUSSIA, № 26746/05, § 110, ЄСПЛ, від 20 лютого 2014 року).
У рішенні від 13 січня 2000 року у справі «Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії» справі «Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії» та у рішенні від 28 жовтня 1998 року у справі «Перес де Рада Каваніллес проти Іспанії» Європейський Суд з прав людини вказав, що надто суворе тлумачення внутрішніми судами процесуальної норми позбавило заявників права доступу до суду і завадило розгляду їхніх позовних вимог. Це визнано порушенням п. 1 ст. 6 Конвенції.
Враховуючи наведене, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність підстав для залишення позовної заяви без розгляду як не підписаної, в тому числі у зв`язку з тим, що директор Дніпровського районного спортивно-технічного клубу Товариства сприяння обороні України не мав права укладати договір із адвокатом без згоди засновника цього Товариства, а до позову не додано документів, які б підтверджували його волевиявлення на укладення такого договору та надання повноважень адвокату на представництво інтересів цієї юридичної особи.
Принцип справедливості судового розгляду в рішеннях ЄСПЛ трактується як належне відправлення правосуддя, право на доступ до правосуддя, рівність сторін, змагальний характер судового розгляду справи, обґрунтованість судового розгляду тощо.
ЄСПЛ неодноразово висловлював позицію стосовно того, що одним із елементів права на справедливий суд є право на виправлення судової помилки, включаючи право на скасування неправосудного рішення та прийняття правового рішення по справі.
Суд має пересвідчитися, чи провадження в цілому, включаючи спосіб збирання доказів, було справедливим, як того вимагає п. 1 статті 6 (див., mutatismutandis, рішення у справі «Шенк проти Швейцарії» (Schenk v. Switzerland) від 12 липня 1988 р., серія A № 140, с. 29, п. 46).
Відповідно до п. 48 Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Мала проти України" від 3 липня 2014 року no. 4436/07, остаточне 17.11.2014: "Більше того, принцип справедливості, закріплений у статті 6 Конвенції, порушується, якщо національні суди ігнорують конкретний, доречний та важливий довід, наведений заявником (див. рішення у справах "Проніна проти України" (Pronina v. Ukraine), заява № 63566/00, п. 25, від 18 липня 2006 року, та "Нечипорук і Йонкало проти України" (Nechiporuk and Yonkalo v. Ukraine), заява № 42310/04, п. 280, від 21 квітня 2011 року).
Згідно п. 6 ч. 1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Відповідно до ч. 1 ст. 280 ГПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; 3) невідповідність висновків суду обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.
За таких обставин, апеляційна скарга підлягає задоволенню, оскаржувана ухвала - скасуванню із направленням матеріалів справи № 908/2364/20 до Господарського суду Запорізької області для продовження розгляду.
Частиною 14 статті 129 Господарського процесуального кодексу України визначено, якщо суд апеляційної, касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
У відповідності до ст. 129 ГПК України розподіл судових витрат не здійснюється.
Керуючись статтями 269, 275, 280 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Дніпровського районного спортивно-технічного клубу Товариства сприяння обороні України на ухвалу Господарського суду Запорізької області від 22.12.2021 у справі № 908/2364/20 задовольнити.
Ухвалу Господарського суду Запорізької області від 22.12.2021 у справі № 908/2364/20 скасувати.
Матеріали справи № 908/2364/20 направити до Господарського суду Запорізької області для продовження розгляду.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, порядок і строки оскарження визначені ст.ст. 286-289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 21.06.2022

Головуючий суддя                                                                      В.Ф. Мороз

Суддя                                                                                           Л.А. Коваль

Суддя                                                                                           А.Є. Чередко