ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 червня 2022 року	Львів	Справа № 460/8490/20 пров. № А/857/23648/21	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:
головуючого судді                                                  Коваля Р.Й.,
суддів                                                                       Гуляка В. В.,
                                                                                 Ільчишин Н. В.,
з участю секретаря судового засідання                Петрунів В. І.,
позивача                                                                    ОСОБА_1 ,
представника відповідача                                      Линника Я.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції у м. Львові апеляційну скаргу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 07 жовтня 2021 року (прийняте у м. Рівному суддею Дудар О.М.; дата складення рішення у повному обсязі 07 жовтня 2021 року) в адміністративній справі 460/8490/20 за позовом ОСОБА_1 до Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Банк Михайлівський» про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії,

                                                        В С Т А Н О В И В :

У листопаді 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Рівненського окружного адміністративного суду із вказаним позовом, у якому, з урахуванням уточнення позовних вимог, просив:
- визнати протиправною бездіяльність уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб ПАТ «Банк Михайлівський» щодо невнесення його даних до Переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, згідно з договором банківського вкладу «Поточний рахунок «Ощадний» № НОМЕР_1 ;
- зобов`язати Фонд гарантування вкладів фізичних осіб внести його дані до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, за рахунком НОМЕР_2 на суму 97 135,17 грн і на цій підставі внести його дані до Загального реєстру вкладників;
- стягнути з Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на його користь відсотки з урахуванням індексу інфляції у розмірі 50 085,01 грн;
- стягнути з Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на його користь 3 % річних за прострочення зобов`язання у розмірі 14 270,47 грн;
- стягнути з Фонду гарантування вкладів фізичних осіб відшкодування моральної шкоди в сумі 500 000,00 грн;
- стягнути з Фонду гарантування вкладів фізичних осіб гарантовану суму вкладу у розмірі 97 135,17 грн.
Позов обґрунтовував тим, що кошти, які надійшли від ТОВ «Інвестиційно-розрахунковий центр» на його поточний рахунок, є вкладом у розумінні Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», а тому підлягають гарантованому відшкодуванню. Фонд гарантування вкладів фізичних осіб є боржником перед ним, позаяк прострочив виконання грошового зобов`язання на суму 97 135,17 грн. У силу вимог зазначеного Закону шкода, заподіяна внаслідок рішень, дій та бездіяльності Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (його працівників) та уповноважених осіб Фонду відшкодовується Фондом згідно із законодавством.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 03 березня 2020 року позов задоволено частково.
Визнано протиправною бездіяльність уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Банк Михайлівський» щодо невнесення даних щодо рахунку ОСОБА_1 № НОМЕР_2 до Переліку рахунків вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.
Зобов`язано Фонд гарантування вкладів фізичних осіб внести дані щодо рахунку ОСОБА_1 № НОМЕР_2 у межах гарантованої суми відшкодування коштів за вкладами до Переліку рахунків вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, та до Загального реєстру вкладників.
Зобов`язано Фонд гарантування вкладів фізичних осіб виплатити ОСОБА_1 гарантовану суму вкладу - 97 135 (дев`яносто сім тисяч сто тридцять п`ять) грн 17 коп.
Зобов`язано Фонд гарантування вкладів фізичних осіб нарахувати та виплатити ОСОБА_1 3 % річних та інфляційні втрати за період з 09 серпня 2016 року по день фактичної виплати гарантованої суми вкладу 97 135,17 грн.
Стягнути з Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у сумі 50 000 (п`ятдесят тисяч) грн 00 коп.
У задоволенні решти позовних відмовлено.

Не погодившись із вказаним рішенням, його оскаржив Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, яка вважає, що оскаржуване рішення прийняте з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, судом неправильно застосовані норми матеріального права, а тому просить скасувати оскаржуване рішення і прийняте нове, яким позов залишити без задоволення.
Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що з 23.05.2016 здійснює заходи щодо виведення неплатоспроможного банку, ПАТ «Банк Михайлівський», з ринку виключно відповідно до порядку, визначеного Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», який є спеціальним та пріоритетним у спірних правовідносинах.
Повноваження щодо формування переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування, та визначення сум, що підлягають відшкодуванню, покладені на уповноважену особу Фонду.
Оскільки у переданому уповноваженою особою Фонду Переліку рахунків інформація про позивача була відсутня, дані про нього не могли бути враховані Фондом гарантування при складанні та затвердженні Загального реєстру вкладників.
Отже, вимога позивача про стягнення з Фонду гарантованих сум за умови відсутності позивача у затвердженому реєстрі вкладників банку суперечить положенням наведеного Закону.
Фонд виконує свої зобов`язання перед позивачем та несе відповідальність за їх невиконання виключно в межах, передбачених Законом.
Крім того, в силу пунктів 3, 5 частини п`ятої статті 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» під час тимчасової адміністрації не здійснюється нарахування неустойки (штрафів, пені), інших фінансових (економічних) санкцій за невиконання чи неналежне виконання зобов`язань щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), а також зобов`язань перед кредиторами, у тому числі не застосовується індекс інфляції за весь час прострочення виконання грошових зобов`язань банку, нарахування відсотків за зобов`язаннями банку перед вкладниками та кредиторами.
Зазначеним Законом також не передбачено право позивача на відшкодування моральної шкоди, яка, окрім того, не доведена належними та допустимими доказами.
Також вказує на пропуск позивачем строку звернення до суду.

У судовому засіданні представник апелянта підтримав вимоги апеляційної скарги з аналогічних підстав; просить апеляційну скаргу задовольнити. Позивач, вважаючи рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим, просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції – без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, обговоривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких міркувань.

Як встановлено судом, 30.04.2015 між ПАТ «Банк Михайлівський» і ОСОБА_1 укладено договір № 980-053-000000179 банківського рахунку «Поточний рахунок «Ощадний», згідно з яким позивачу відкрито поточний рахунок № НОМЕР_2 у гривні для зберігання його грошей.
Надалі між ОСОБА_1 та ТОВ «Інвестиційно-розрахунковий центр» укладені договори залучення коштів у користування останнього.
Зокрема, 16.05.2016 між ОСОБА_1 (за текстом договору - Сторона-1) та ТОВ «Інвестиційно-розрахунковий центр» (за текстом договору - Сторона-2) через повіреного ПАТ «Банк Михайлівський» укладено договір № 980-053-000239301 «Капітал+» (з виплатою процентів щомісячно) (далі - Договір № 980-053-000239301), згідно з яким Сторона-1 передає Стороні-2 у власність грошові кошти в розмірі, порядку та на строк, передбачені цим Договором, а Сторона-2 зобов`язується повернути кошти Стороні-1 та виплатити проценти в порядку та на умовах, встановлених цим Договором.
У пункті 1.2 Договору № 980-053-000239301 сторонами обумовлено, що сума коштів, які передаються за договором, складає 97 000,00 грн (дев`яносто сім тисяч гривень 00 копійок). Сторона-2 сплачує проценти та повертає кошти у безготівковій формі на рахунок Сторони-1 № НОМЕР_2 в ПАТ «Банк Михайлівський».
У пункті 8.3 Договору № 980-053-000239301 сторони погодили, що цей договір є договором позики та регулює відносини сторін, що пов`язані з наданням позики Стороною-1 Стороні-2 у сумі, на строк та у порядку, передбаченому цим Договором, в зв`язку з чим взаємовідносини сторін за цим Договором регулюються статтями 1046 - 1053 Цивільного кодексу України та іншими нормативно-правовими актами, що встановлюють правила та вимоги до договорів позики.
19.05.2016 з рахунку ТОВ «Інвестиційно-розрахунковий центр» було перераховано на рахунок ОСОБА_1 № НОМЕР_2 в ПАТ «Банк Михайлівський» кошти у загальній сумі 97 000,00 грн (призначення платежу повернення коштів згідно з договором за   № 980-053-000239301 від 16.05.2016).
На підставі рішення Правління Національного банку України від 23.05.2016 № 14/БТ «Про віднесення ПАТ «Банк Михайлівський» до категорії неплатоспроможних», виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб було прийнято рішення від 23.05.2016 №812 «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «Банк Михайлівський» та делегування повноважень тимчасового адміністратора банку».
Наказом тимчасової адміністрації ПАТ «Банк Михайлівський» від 24.05.2016 № 27/1 вирішено створити комісію по перевірці правочинів (у тому числі договорів) на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними.
А наказом тимчасової адміністрації ПАТ «Банк Михайлівський» від 01.06.2016 № 42/2 затверджено результати проведеної перевірки правочинів (у тому числі договорів) на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними, які викладено в акті № 2 Комісії по перевірці правочинів (у тому числі договорів) на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними, за яких встановлено нікчемність правочинів (транзакцій) з виконання 19.05.2016 платіжних документів ТОВ «Інвестиційно-розрахунковий центр» по перерахуванню коштів на рахунки фізичних осіб у сумі 1 298 015 973,74 грн відповідно до положень пунктів 7 - 9 частини третьої статті 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», вирішено на виконання вимог частини першої статті 216 Цивільного кодексу України застосувати наслідки нікчемності правочинів (транзакції) з виконання 19.05.2016 платіжних документів ТОВ «Інвестиційно-розрахунковий центр» по перерахуванню коштів на рахунки 12 160 фізичних осіб у загальній сумі 1298015973,74 грн та видати відповідне розпорядження.
Так, згідно з довідкою ПАТ «Банк Михайлівський» від 09.01.2020 № 3ГІ(К)/0065, зарахування 19.05.2016 коштів на рахунок ОСОБА_1 № НОМЕР_2 з рахунків ТОВ «Інвестиційно-розрахунковий центр» є нікчемним правочином в силу положень статті 215 Цивільного кодексу України та пунктів 7 - 9 частини третьої статті 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».
Виконавчою дирекцію Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 13.06.2016 № 991, яким продовжено строки тимчасової адміністрації у ПАТ «Банк Михайлівський» з 23.06.2016 до 22.07.2016 включно.
На підставі рішення Правління Національного банку України від 12.07.2016 №124-рш «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «Банк Михайлівський» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 12.07.2016 № 1213 «Про початок процедури ліквідації ПАТ «Банк Михайлівський» та делегування повноважень ліквідатора банку», яким розпочато процедуру ліквідації банку з 13.07.2016 до 12.07.2018 включно та призначено Ірклієнко Ю. П. уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, делеговано йому всі повноваження ліквідатора ПАТ «Банк Михайлівський» з 13.07.2016 до 12.07.2018 включно.
Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 01.09.2016 № 1702 змінено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, якій делегуються повноваження ліквідатора ПАТ «Банк Михайлівський», всі повноваження ліквідатора ПАТ «Банк Михайлівський» з 05.09.2016 делеговано Волкову О. Ю.
Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 24.01.2017 № 265 змінено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, якій делегуються повноваження ліквідатора ПАТ «Банк Михайлівський», всі повноваження ліквідатора ПАТ «Банк Михайлівський» делеговано Гриценку В. В.
Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 08.02.2018 № 383 змінено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, якій делегуються повноваження ліквідатора ПАТ «Банк Михайлівський», всі повноваження ліквідатора ПАТ «Банк Михайлівський» з 09.02.2018 делеговано Смолію Б. В.
Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 21.06.2018 № 1758 продовжено строки здійснення процедури ліквідації ПАТ «Банк Михайлівський» строком на два роки з 13.07.2018 по 12.07.2020 включно.
Зазначеним рішенням від 21.06.2018 №1758 продовжено ОСОБА_2 строком на два роки з 13.07.2018 по 12.07.2020 повноваження ліквідатора ПАТ «Банк Михайлівський».
Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 11.02.2020 № 311 змінено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, якій делегуються повноваження ліквідатора ПАТ «Банк Михайлівський», всі повноваження ліквідатора ПАТ «Банк Михайлівський» з 12.02.2020 делеговано Паламарчуку В. В.
Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 28.05.2020 № 1758 продовжено строки здійснення процедури ліквідації ПАТ «Банк Михайлівський» строком на два роки з 13.07.2018 по 12.07.2020 включно.
Зазначеним рішенням від 28.05.2020 №1758 продовжено ОСОБА_3 строком на один рік з 13.07.2020 по 12.07.2021 повноваження ліквідатора ПАТ «Банк Михайлівський».
Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 18.06.2020 № 1139 продовжено Паламарчуку В. В. повноваження ліквідатора ПАТ «Банк Михайлівський» до моменту внесення запису про припинення банку до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.
Відповідно до рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 06.11.2020 № 1921 відкликано повноваження ліквідатора ПАТ «Банк Михайлівський», делеговані Паламарчуку В. В. рішенням виконавчої дирекції Фонду від 18.06.2020 №1139.
Відповідно до зазначеного рішення від 06.11.2020 № 1921, визначені Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» повноваження під час здійснення ліквідації ПАТ «Банк Михайлівський» здійснюється Фондом безпосередньо до моменту внесення запису про державну реєстрацію припинення ПАТ «Банк Михайлівський» до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.
Станом на 07.10.2021 Єдиний державний реєстр юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань містить запис номер 0741780012045085 від 13.07.2016 щодо перебування ПАТ «Банк Михайлівський» в стані припинення.

З матеріалів справи видно, що ОСОБА_1 неодноразово звертався до ПАТ «Банк Михайлівський» та Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб із заявами про включення інформації про нього до переліку вкладників, які мають право на відшкодування за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб та проведення виплати відшкодування коштів, проте заяви позивача задоволені не були.
Так, листом від 15.06.2017 № 3Г/20919 ПАТ «Банк Михайлівський» повідомив ОСОБА_1 про те, що договір від 16.05.2016 № 980-053-000239301 було укладено позивачем безпосередньо з ТОВ «Інвестиційно-розрахунковий центр», без участі ПАТ «Банк Михайлівський» як повіреного.
Листом від 07.08.2020 № 02-036-10367/20 Фонд гарантування вкладів фізичних осіб повідомив ОСОБА_1 про те, що інформація щодо договору від 16.05.2016 № 980-053-000239301, укладеного між позивачем та ТОВ «Інвестиційно-розрахунковий центр» наразі не може бути включена до Переліку вкладників, позаяк такий договір не відповідає вимогам Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо відшкодування фізичним особам через систему гарантування вкладів фізичних осіб шкоди, завданої зловживаннями у сфері банківських та інших фінансових послуг» за своїм суб`єктним складом.

Позивач, вважаючи протиправною бездіяльність відповідача щодо невключення його до Переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, а також не виплати гарантованої суми, звернувся з цим позовом до суду.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що розміщені на рахунку позивача у ПАТ «Банк Михайлівський» кошти прирівнюються до вкладу в розумінні Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», а відтак, у зв`язку із прийняттям правлінням НБУ рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «Банк Михайлівський», позивач набув право на одержання гарантованої суми відшкодування коштів за вкладом за рахунок коштів Фонду.
Оскільки Фонд гарантування вкладів фізичних осіб допустив порушення зобов`язання щодо виплати ОСОБА_1 гарантованої суми та не виконав зазначене зобов`язання, а за рішенням суду можуть бути стягнуті лише нараховані суми, суд вважав, що належним способом захисту порушеного права буде зобов`язання відповідача виплатити позивачу гарантовану суму вкладу 97 135,17 грн, та нарахувати і виплатити 3 % річних та інфляційні втрати за період з 09.08.2016 по день фактичної виплати.
Враховуючи характер правопорушення, глибину й тривалість завданих позивачеві душевних страждань, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд вважав, що достатньою сатисфакцією буде стягнення з відповідача на користь позивача 50000,00 грн відшкодування моральної шкоди.

Колегія суддів апеляційного суду частково погоджується із такими висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі – Фонд), порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами встановлюються Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» № 4452-VI від 23 лютого 2012 року в редакції на час виникнення спірних правовідносин (далі – Закон № 4452-VI).
Частиною першою статті 3 Закону № 4452-VI визначено, що Фонд є установою, що виконує спеціальні функції у сфері гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків у випадках, встановлених цим Законом.
Відповідно до пункту 3 статті 2 Закону № 4452-VI вклад – кошти в готівковій або безготівковій формі у валюті України або в іноземній валюті, які залучені банком від вкладника (або які надійшли для вкладника) на умовах договору банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або шляхом видачі іменного депозитного сертифіката, включаючи нараховані відсотки на такі кошти.
Вкладником, згідно з пунктом 4 частини першої статті 2 Закону № 4452-VI, є фізична особа (у тому числі фізична особа - підприємець), яка уклала або на користь якої укладено договір банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або яка є власником іменного депозитного сертифіката.
Згідно з частинами першою – другою статті 26 Закону № 4452-VI Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, станом на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на цей день, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200000 гривень. Адміністративна рада Фонду не має права приймати рішення про зменшення граничної суми відшкодування коштів за вкладами. Виконання зобов`язань Фонду перед вкладниками здійснюється Фондом з дотриманням вимог щодо найменших витрат Фонду та збитків для вкладників у спосіб, визначений цим Законом, у тому числі шляхом передачі активів і зобов`язань банку приймаючому банку, продажу банку, створення перехідного банку протягом дії тимчасової адміністрації або виплати відшкодування вкладникам у строк, встановлений цим Законом.
Частинами першою – п`ятою статті 27 Закону № 4452-VI передбачено, що уповноважена особа Фонду складає перелік вкладників та визначає розрахункові суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду відповідно до вимог цього Закону та нормативно-правових актів Фонду станом на день отримання рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку. Нарахування відсотків за вкладами припиняється в останній день перед початком процедури виведення Фондом банку з ринку (у разі прийняття Національним банком України рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку з підстав, визначених частиною другою статті 77 Закону України «Про банки і банківську діяльність», - у день прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку). Уповноважена особа Фонду протягом одного робочого дня (у разі прийняття Національним банком України рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку з підстав, визначених частиною другою статті 77 Закону України «Про банки і банківську діяльність», - протягом 15 робочих днів) з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку формує перелік вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, з визначенням сум, що підлягають відшкодуванню. Уповноважена особа Фонду зазначає у переліку вкладників суму відшкодування для кожного вкладника. Інформація про вкладника в переліку вкладників має забезпечувати його ідентифікацію відповідно до законодавства. Протягом трьох робочих днів (у разі прийняття Національним банком України рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку з підстав, визначених частиною другою статті 77 Закону України «Про банки і банківську діяльність», - протягом 20 робочих днів) з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку виконавча дирекція Фонду затверджує реєстр вкладників для здійснення виплат гарантованої суми відшкодування відповідно до наданого уповноваженою особою Фонду переліку вкладників. Фонд публікує оголошення про відшкодування коштів вкладникам у газетах «Урядовий кур`єр» або «Голос України» та на своїй офіційній сторінці в мережі Інтернет не пізніше ніж через сім днів з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.
За приписами частин першої – третьої статті 28 Закону № 4452-VI Фонд розпочинає виплату відшкодування коштів вкладникам, їх уповноваженим представникам чи спадкоємцям у національній валюті України з наступного робочого дня після затвердження виконавчою дирекцією Фонду реєстру вкладників для здійснення виплат гарантованої суми відшкодування. Фонд здійснює виплату гарантованих сум відшкодування через банки-агенти, що здійснюють такі виплати в готівковій або безготівковій формі (за вибором вкладника). Фонд не пізніше ніж за 30 днів до закінчення визначеного цим Законом строку ліквідації банку публікує оголошення в газетах «Урядовий кур`єр» або «Голос України» та на своєму офіційному веб-сайті про завершення Фондом виплат гарантованої суми відшкодування.
Відповідно до частин першої, четвертої статті 44 Закону № 4452-VI Національний банк України приймає рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку за пропозицією Фонду та з інших підстав, передбачених Законом України «Про банки і банківську діяльність». Фонд розпочинає процедуру ліквідації банку не пізніше наступного робочого дня після офіційного отримання рішення Національного банку України про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку, крім випадку, коли ліквідація здійснюється за ініціативою власників банку.
Процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом, відповідно до пункту 16 частини першої статті 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», є тимчасовою адміністрацією.
Водночас, Закон № 4452-VI визначає порядок складання Уповноваженою особою Фонду переліку вкладників, які мають право на відшкодування сум коштів за банківськими вкладами, а також підстави та умови, за наявності яких відшкодування суми коштів за банківським вкладом фізичним особам за рахунок коштів Фонду не здійснюється.
Відповідно до положень ст. 37, 38 Закону № 4452-VI Фонд або його уповноважена особа наділені повноваженнями щодо виявлення факту нікчемності правочинів шляхом здійснення перевірки вчинених (укладених) банком правочинів протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банк, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними з підстав, визначених ч. 3 ст. 38 цього Закону.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення системи гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку» від 16.07.2015 № 629-VIII (далі - Закон № 629-VIII), який набрав чинності 12.08.2015, частину третю статті 38 Закону № 4452-VI доповнено пунктом 9, згідно з яким правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними у разі здійснення банком, віднесеним до категорії проблемних, операцій, укладення (переоформлення) договорів, що призвело до збільшення витрат, пов`язаних з виведенням банку з ринку, з порушенням норм законодавства.
Такі зміни були внесені до Закону № 4452-VI, набули чинності і діяли станом на час виникнення спірних у цій справі правовідносин.
Таким чином, вчинення (укладення) банком, віднесеним до проблемних, правочинів (у тому числі договорів) з порушенням норм законодавства, зокрема Закону України «Про банки і банківську діяльність», Закону України «Про Національний банк України», може бути підставою для невключення до переліку рахунків вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, у зв`язку із віднесенням таких правочинів (у тому числі договорів) до числа нікчемних відповідно до пункту 9 частини третьої статті 38 Закону № 4452-VI.

Водночас, з метою забезпечення захисту прав фізичних осіб, які були ошукані за посередництвом банків, вирішення питання щодо відшкодування їм коштів, а також для запобігання таким зловживанням у майбутньому прийнято Закон України «Про внесення змін до деяких законів України щодо відшкодування фізичним особам через систему гарантування вкладів фізичних осіб шкоди, завданої зловживанням у сфері банківських та інших фінансових послуг» від 15.11.2016 № 1736-VІІ (далі - Закон № 1736-VІІІ), яким, крім іншого, внесені зміни до Закону № 4452-VI.
З пояснювальної записки до проекту Закону № 1736-VІІІ видно, що необхідність прийняття вказаного законопроекту виникла у зв`язку з набуттям розповсюдження схемою, за якою у приміщеннях банку фізичним особам пропонується укладати не договори банківського вкладу з банком, а договори позики з небанківськими фінансовими установами через повіреного, яким виступає банк. При цьому з метою введення в оману споживачів щодо дійсного предмета договору банк відкриває кожному клієнту банківський рахунок, з якого в подальшому кошти перераховуються на рахунки небанківських фінансових установ.
Як зазначено у пояснювальній записці, за даними Фонду, із використанням саме такої схеми було ошукано за посередництвом лише ПАТ «Банк "Михайлівський» 14 тисяч фізичних осіб на загальну суму, що перевищує 1,5 млрд гривень.
Також, зловживаючи низьким рівнем правової та фінансової культури фізичних осіб, особливо людей пенсійного віку (понад 45 відсотків фізичних осіб, постраждалих від схеми, реалізованої, зокрема, за участю ПАТ «Банк Михайлівський», є старшими 55 років), банком не надавалася таким особам чітка та однозначна інформація про те, що на кошти, залучені як позика до небанківської фінансової установи, не поширюються гарантії щодо їх відшкодування.
З метою захисту прав фізичних осіб, які були ошукані за посередництвом банку, в тому числі і клієнтів ПАТ «Банк Михайлівський», та унеможливлення мультиплікації таких схем у майбутньому виникла необхідність внести зміни до Законів України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», «Про банки і банківську діяльність» та «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» для врегулювання питань:
поширення на зазначених осіб гарантій відшкодування коштів, передбачених Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб»;
посилення відповідальності небанківських фінансових установ (у тому числі пов`язаних із банками), якими у зазначений вище спосіб були залучені, як позика, кошти від фізичних осіб;
встановлення заборони фінансовим установам залучати кошти фізичних осіб (крім учасників такої установи) із зобов`язанням щодо їх повернення, у тому числі шляхом отримання позики, у разі якщо це прямо не передбачено законом про діяльність відповідної фінансової установи;
встановлення обов`язку банка при виконанні функцій повіреного, агента, іншого представника або посередника із залучення коштів від фізичних осіб попередньо ознайомлювати у письмовій формі таких фізичних осіб про непоширення на їх кошти, залучені на користь третіх осіб, гарантій, встановлених Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

19 листопада 2016 року набрали чинності положення пункту 15 Прикінцевих Положень Закону № 4452-VІ, внесені Законом № 1736-VІІІ, яким передбачено, що до вкладу прирівнюються кошти, які залучені від фізичної особи як позика або вклад до небанківської фінансової установи через банк, що виступив повіреним за відповідним договором і на день набрання чинності Законом № 1736-VІІІ віднесений до категорії неплатоспроможних, якщо при цьому банком не було поінформовано фізичну особу під розпис про непоширення на такі кошти гарантій, передбачених цим законом, а фізична особа, яка розмістила, надала такі кошти, прирівнюється до вкладника.
Фонд зобов`язано ретельно вивчити документи щодо кожної фізичної особи, яку прирівняно до вкладника і кошти якої прирівняні до вкладу цим пунктом, і не пізніше 20 робочих днів з дня набрання чинності Законом № 1736-VІІІ розпочати за рахунок коштів Фонду у межах суми відшкодування, визначеної частиною першою статті 26 цього Закону, виплату відшкодування коштів фізичним особам, які набули право на таке відшкодування у зв`язку з їх прирівнянням до вкладників.
Тобто, з метою поширення гарантій Закону № 4452-VI на законодавчому рівні до вкладу були прирівняні кошти фізичних осіб за чітко визначеними ознаками, які при цьому не відповідали поняттю вкладу згідно з чинними законодавством.

При розгляді цієї справи, колегія суддів апеляційного суду враховує обставини встановлені у постанові Верховного Суду від 21 грудня 2019 року у справі № 823/1674/18, у якій зазначено, що під час розгляду справ судами різних юрисдикцій, у рішеннях, які набрали законної сили та, зокрема, у справі № 826/20089/16, суди встановили, що 11.11.2014 між ТОВ «Інвестиційно-розрахунковий центр» та ПАТ «Банк Михайлівський» було укладено Договір доручення № 1, згідно з умовами якого ПАТ «Банк Михайлівський», як повірений, мав здійснювати пошук, залучення та надання фізичним особам (далі - клієнти) консультацій про умови та можливість передачі останніми у позику грошових коштів на користь ТОВ «Інвестиційно-розрахунковий центр», як Довірителя, на умовах строковості та платності.
У відповідності до предмету Договору доручення ПАТ «Банк Михайлівський» мав укладати договори, що передбачають отримання/залучення ТОВ «Інвестиційно-розрахунковий центр» грошових коштів у позику від фізичних осіб, за формою, передбаченою відповідним додатком до даного Договору доручення.
На виконання вищезазначеного Договору доручення ПАТ «Банк Михайлівський» від імені ТОВ «Інвестиційно-розрахунковий центр» укладались з фізичними особами (Клієнтами) договори позики за встановленою формою, та залучались кошти на рахунок ТОВ «Інвестиційно-розрахунковий центр» (далі - Договір позики).

З наведеного видно, що у межах спірних правовідносин ПАТ «Банк Михайлівський» виступав повіреним, хоча про це й не було зазначено у договорі № 980-053-000239301, укладеному 16.05.2016 між ТОВ «Інвестиційно-розрахунковий центр» та позивачем.
Проте, матеріали справи не містять відомостей про те, що позивач був повідомлений банком під підпис про непоширення гарантій банку на кошти у сумі 97000,00 грн станом на 19.05.2016, повернуті на рахунок позивача за договором позики з небанківською фінансовою установою.
Отже, у справі, яка розглядається, кошти позивача відповідають чітко визначеним критеріям, визначеним змінами, внесеними до Закону № 4452-VI Законом № 1736-VІІІ, а тому вони прирівнюються до вкладу, а позивач, відповідно - до вкладника.

Судом встановлено, що договір банківського рахунку «Поточний рахунок «Ощадний» № 980-053-000000179, укладений між позивачем і ПАТ «Банк Михайлівський» 30.04.2015, тобто ще до віднесення ПАТ «Банк Михайлівський» постановою Національного банку України від 22.12.2015 № 917/БТ до категорії проблемних.
Правочин щодо передачі позивачем ТОВ «Інвестиційно-розрахунковий центр» коштів (позики) та операції по перерахуванню коштів позичальнику та повернення коштів з рахунку вказаного товариства на рахунок позивача були вчинені вже після віднесення ПАТ «Банк Михайлівський» постановою Національного банку України від 22.12.2015 № 917/БТ до категорії проблемних.

Разом з тим, системний аналіз вищенаведених наведених правових норм дає підстави дійти до висновку про те, що держава гарантує фізичним особам, які на момент прийняття рішення Національним банком України про віднесення банку до категорії неплатоспроможних, мали у такому банку вклад, відшкодування суми коштів, розміщених на цьому вкладі, включаючи нараховані відсотки, за рахунок коштів Фонду гарантування вкладів фізичних осіб у межах суми, встановленої адміністративною радою Фонду, яка не може бути меншою 200000 грн. Фактична виплата гарантованої суми відшкодування здійснюється Фондом гарантування вкладів фізичних осіб відповідно до затверджених виконавчою дирекцією Фонду реєстрів вкладників, сформованих на підставі переліку вкладників з визначенням суми відшкодування для кожного з них, що складаються уповноваженою особою Фонду.
З огляду на вищенаведене, приписи Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» пов`язують виникнення права у особи на відшкодування суми коштів за вкладом разом з нарахованими на дату віднесення банку до категорії неплатоспроможних відсотками з наявністю у особи статусу вкладника та наявності такого вкладу станом на дату віднесення банку до категорії неплатоспроможних.

Колегія суддів зазначає, що ПАТ «Банк Михайлівський» віднесено до категорії неплатоспроможних на підставі рішення Правління Національного банку України від 23.05.2016 № 14/БТ.

Отже, укладення позивачем договорів банківського вкладу та позики вчинені до визнання ПАТ «Банк Михайлівський» неплатоспроможним, тому у нього виникнуло право на відшкодування коштів, які були у нього на рахунку у цьому банку.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо визнання протиправними дій уповноваженої особи щодо формування повного переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб у частині невнесення даних ОСОБА_1 та зобов`язання Фонду гарантування вкладів фізичних осіб внести дані позивача до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб та, відповідно, до Загального реєстру вкладників.

Разом з тим, позовні вимоги щодо стягнення з Фонду гарантування вкладів фізичних осіб гарантовану суму вкладу у розмірі 97 135,17 грн є передчасними, з огляду на таке.

З доводів апелянта видно, що інформацію про позивача було включено до загального реєстру вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами ПАТ «Банк Михайлівський» за рахунок Фонду:
1)          на підставі рішення виконавчої дирекції Фонду від 25.08.2016 № 1627 у розмірі 18 481,67 грн (виплачено 07.09.2016);
2)          на підставі рішення виконавчої дирекції Фонду від 19.01.2017 № 211 у розмірі 36 481,72 грн (виплачено 20.01.2017).

Враховуючи, що розрахунок та виплата остаточної суми коштів відноситься до повноважень Фонду гарантування вкладів фізичних осіб і здійснюється вже після внесення даних позивача до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб та, відповідно, до Загального реєстру вкладників, вимоги щодо стягнення гарантованої суми вкладу є передчасними.

Щодо позовних вимог про стягнення трьох відсотків річних, інфляційних збитків колегія суддів зазначає таке.

За змістом положень ст.ст. 524, 533 - 535 та 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку.
Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Тобто нарахування трьох процентів річних та інфляційної складової входить до складу грошового зобов`язання і вважається особливою мірою відповідальності боржника за його прострочення, та є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає в отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Стаття 625 ЦК України визначає загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов`язання і дія цієї статті поширюється на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено спеціальними нормами, що регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань.

При цьому колегія суддів враховує висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 16.05.2018 у справі № 686/21962/15-ц:
«44. Стаття 625 ЦК України розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України. Відтак, приписи розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України).
45. Отже, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань».

В свою чергу, у спорах, пов`язаних з виконанням банком, в якому введено тимчасову адміністрацію та/або запроваджено процедуру ліквідації, своїх зобов`язань перед його кредиторами, норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є спеціальними, і цей Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у таких правовідносинах.
Крім того, підставою застосування передбаченої частиною другою статті 625 ЦК України відповідальності є прострочення боржником виконання грошового зобов`язання.
За правилами частини першої статті 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Згідно зі статтями 251, 253 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення.
Статтею 530 ЦК України визначено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка - неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Фонд виконує свої зобов`язання перед позивачем та несе відповідальність за їх невиконання виключно в межах, передбачених Законом.
Саме цим Законом визначено початок виплат вкладникам гарантованих сум відшкодування - в порядку та у черговості, встановлених Фондом, не пізніше 20 робочих днів (для деяких банків - не пізніше 30 робочих днів) з дня початку процедури виведення Фондом банку з ринку (частина 1 статті 28 Закону), та завершення - у день подання документів для внесення до Єдиного державного реєстру юридичних осіб запису про ліквідацію банку як юридичної особи (частина 7 статті 26, частина 3 статті 28 Закону).
Відповідно до рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 06 листопада 2020 року № 1921 відкликано повноваження ліквідатора ПАТ «Банк Михайлівський», делеговані Паламарчуку В. В. рішенням виконавчої дирекції Фонду від 18 червня 2020 року № 1139 «Про деякі питання здійснення ліквідації ПАТ «Банк Михайлівський» та делегування повноважень ліквідатора».
Відповідно до зазначеного рішення визначені Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» повноваження під час здійснення ліквідації ПАТ «Банк Михайлівський» здійснюється Фондом безпосередньо до моменту внесення запису про державну реєстрацію припинення ПАТ «Банк Михайлівський» до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.
Отже на час розгляду справи строк здійснення виплат вкладникам гарантованого відшкодування не сплинув.

Крім цього, відповідно до пунктів 3, 5 частини п`ятої статті 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» під час тимчасової адміністрації не здійснюється: нарахування неустойки (штрафів, пені), інших фінансових (економічних) санкцій за невиконання чи неналежне виконання зобов`язань щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), а також зобов`язань перед кредиторами, у тому числі не застосовується індекс інфляції за весь час прострочення виконання грошових зобов`язань банку; нарахування відсотків за зобов`язаннями банку перед вкладниками та кредиторами.

Відповідно до положень частини п`ятої статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» визначено, що у разі якщо виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги), за кожний день прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством.
Вказана норма визначає права споживача у разі порушення умов договору про виконання робіт (надання послуг) та застосовується у договірних відносинах між споживачем та виконавцем.

Колегія суддів зазначає, що між позивачем та відповідачем договірні відносини відсутні, оскільки свої обов`язки відповідач здійснює на підставі Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» який є спеціальним нормативним актом.

Аналогічні висновки містить й Постанова Верховного Суду від 15.05.2018 у справі №761/31569/16-ц. Відповідно до цієї постанови частиною п`ятою статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, що у разі коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. У разі коли вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення. Оскільки під час тимчасової адміністрації не здійснюється нарахування штрафних санкцій (пункт З частини п`ятої статті 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб»), суди дійшли обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позовної вимоги про стягнення з відповідача на його користь 3 % річних

Отже, виходячи з наведених положень законодавства та обставин справи, апеляційний суд вважає, що позовні вимоги щодо стягнення з Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 3% річних та інфляційних збитків є безпідставними та такими, що не ґрунтуються на вимогах Закону, тому не підлягають задоволенню.

Щодо стягнення моральної шкоди, колегія суддів зазначає таке.

Право особи на відшкодування моральної шкоди виникає за умов порушення права цієї особи, наявність такої шкоди та причинного зв`язку між порушенням та моральною шкодою. 
Позивач не надав суду належних та допустимих доказів на підтвердження того, що йому заподіяно шкоду та не доведено наявність такої шкоди, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювана та вину останнього в її заподіянні.
Поняття моральної (немайнової) шкоди і порядок її відшкодування визначається статтею 23 ЦК України. Зокрема, підставами для відшкодування моральної шкоди можуть бути порушення майнових, особистих немайнових прав особи, а також зобов`язань у випадках, передбачених договором або законом.
Спори про відшкодування заподіяної фізичній чи юридичній особі моральної (немайнової) шкоди розглядаються, зокрема: коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції України або випливає з її положень; у випадках, передбачених ЦК України та іншим законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди; при порушенні зобов`язань, які підпадають під дію Закону України «Про захист прав споживачів» чи інших законів, що регулюють такі зобов`язання і передбачають відшкодування моральної (немайнової) шкоди.
У спорах, пов`язаних з виконанням банком, у якому введена тимчасова адміністрація та/або запроваджена процедура ліквідації, своїх зобов`язань перед його кредиторами, норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є спеціальними, і цей Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у таких правовідносинах. Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» не передбачено право позивача на відшкодування моральної шкоди.

Щодо пропуску строку звернення до суду колегія суддів зазначає таке.

Згідно з частиною другою статті 122 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
За змістом частини першої статті 123 КАС України у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.
Поважними причинами визнаються лише ті обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належними доказами.
У справі Delcourt v. Belgium Європейський Суд з прав людини зазначив, що у демократичному суспільстві у світлі розуміння Конвенції, право на справедливий суд посідає настільки значне місце, що обмежувальне тлумачення статті 6 не відповідало б меті та призначенню цього положення.
У справі «Bellet проти Франції» Європейський Суд з прав людини зазначив, що стаття 6 параграфу 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданих національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.
Як випливає з рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Іліан проти Туреччини», правило встановлення обмежень доступу до суду у зв`язку з пропуском строку звернення повинно застосовуватися з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру; перевіряючи його виконання слід звертати увагу на обставини справи.

Як видно з матеріалів справи, позивач подав заяву про поновлення строку звернення до суду з позовом, в якій вказав, що неодноразово звертався до уповноваженої особи про включення його до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за цими вкладами за рахунок Фонду, проте у цьому йому було відмовлено.
І тільки з постанови Верховного Суду від 21.12.2019 у справі № 823/1674/18 він дізнався, що його протиправно не включено до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів, після чого він повторно звернувся до уповноваженої особи про включення його в такий перелік, проте йому знову відмовлено.
Отже, про те, що Фонд гарантування вкладів фізичних осіб порушує його права дізнався в серпні 2020 року, а до суду звернувся в листопаді 2020 року, тобто в межах трьох місяців.

Враховуючи викладене, апеляційний суд дійшов висновку, що позивач подав позов до суду після того як дізнався про реальні можливості оскаржити дії відповідача у встановленому порядку, тому причини пропуску строку звернення до суду є поважними.

Статтею 121 КАС України передбачено, що суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

За таких умов, в контексті аналізу наведених обставин в їх сукупності, з урахуванням вказаних норм та наведеної практики, суд дійшов висновку, що застосування при розгляді справи такого правового інституту, як строк звернення до суду та залишення позовної заяви без розгляду призведе до негативних наслідків для особи, яка звернулася за судовим захистом, а саме: порушення права на судовий захист; порушення принципу доступу до правосуддя; незабезпечення можливості перевірки діяльності суб`єктів владних повноважень на відповідність Конституції та законам України, що суперечитиме завданню адміністративного судочинства.

З огляду на наведене, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність правових підстав для задоволення позову у повному обсязі, що має наслідком скасування рішення суду першої інстанції та прийняття постанови про часткове задоволення позовних вимог.
Згідно зі статтею 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є:
1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи;
2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;
3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;
4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
З огляду на викладене, доводи апеляційної скарги є суттєвими і складають підстави для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, через що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з прийняттям постанови часткове задоволення позову.
Керуючись статтями 229, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

                                                 П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб задовольнити частково.
Рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 07 жовтня 2021 року в адміністративній справі № 460/8490/20 в частині:
- зобов`язання Фонду гарантування вкладів фізичних осіб виплатити ОСОБА_1 гарантовану суму вкладу - 97 135 (дев`яносто сім тисяч сто тридцять п`ять) гривень 17 копійок;
- зобов`язання Фонду гарантування вкладів фізичних осіб нарахувати та виплатити ОСОБА_1 3 % річних та інфляційні втрати за період з 09 серпня 2016 року по день фактичної виплати гарантованої суми вкладу 97 135,17 грн та
- стягнення з Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на користь ОСОБА_1 моральної шкоди в сумі 50 000 (п`ятдесят тисяч) гривень 00 коп.
скасувати і прийняти в цій частині нову постанову, якою в задоволенні позову відмовити.
У решті рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 07 жовтня 2021 року в адміністративній справі № 460/8490/20 залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає оскарженню в касаційному порядку, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС України. 

Головуючий суддя	 	Р. Й. Коваль 	
судді	 	В. В. Гуляк 	
 	 	Н. В. Ільчишин 	
Постанова у повному обсязі складена 01 липня 2022 року. 
Виготовлено з автоматизованої системи документообігу суду