ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 травня 2022 року	Львів	Справа № 500/712/21 пров. № А/857/4087/22	
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

Головуючого судді                                                 Сеника Р.П.,  
суддів                                                                      Онишкевича Т.В., Судової-Хомюк Н.М.,

розглянувши у порядку письмового провадження в залі суду в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 13 січня 2022 року у справі № 500/712/21 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Тернопільської митниці Державної митної служби України про визнання протиправним та скасувати рішення,-

суддя в 1-й інстанції –Чепенюк О.В.,
час ухвалення рішення – 13.01.2022 року,
місце ухвалення рішення – м. Тернопіль,
дата складання повного тексту рішення – 18.01.2022 року,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 через представника - адвоката Нюню Олександра Ігоровича звернулася до Тернопільського окружного адміністративного суду з позовом до Галицької митниці Держмитслужби про визнання протиправним та скасування рішення №UA209000/2021/600009/1 від 26.01.2021.
Позовні вимоги обгрунтовані тим, що з метою митного оформлення транспортного засобу марки Mersedes-Benz Е200, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , 2016 року випуску, придбаного за вартістю 42500 норвезьких крон згідно з договором купівлі вживаного авто, 25.01.2021 уповноваженою особою позивача, агентом з митного оформлення було подано до Галицької митниці Держмитслужби України митну декларацію (далі - МД) UA209220/2021/001164 на ввезений транспортний засіб, визначено митну вартість в розмірі 43533,39 норвезьких крон. Митну вартість транспортного засобу визначено за ціною договору (вартість операції). Так, в графі 42 митної декларації "ціна товару" зазначено 42500 норвезьких крон. Заявлено транспортні витрати в розмірі 100 євро.
Проте відповідач не погодився із визначеною декларантом митною вартістю та 26.01.2021 прийняв рішення про коригування митної вартості №UA209000/2021/600009/1  з тих підстав, що документально не підтверджено числові значення складових митної вартості, а саме не подано банківських платіжних документів, що стосуються оцінюваного товару, для страхування (якщо здійснювалось) - страхових документів. У зв`язку із наведеним митний орган визначив митну вартість за резервним методом у розмірі 6000 євро (65183 норвезьких крон).
Позивач вказує, що до МД декларантом долучено достатні документи для визнання митної вартості за ціною договору, додатково на вимогу митного органу надані Звіт про оцінку вартості колісного транспортного засобу, копія митної декларації країни відправлення та історія сервісного обслуговування автомобіля. Натомість відповідач в оскаржуваному рішенні не зазначив чому ним не взяті до уваги подані декларантом документи, що підтверджують заявлену митну вартість автомобіля, та здійснив обрахунок митної вартості на рівні 6000 євро, не підтвердивши її жодним доказом. Позивач вважає дії відповідача протиправними та вчиненими всупереч положенням статті 57 Митного кодексу України (далі - МК України), митним органом безпідставно відмовлено в прийнятті митної декларації UA209220/2021/001164 від 25.01.2021 та митному оформленні придбаного позивачем  транспортного засобу.
Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 13 січня 2022 року у справі № 500/712/21 у задоволенні позовних вимог відмовлено.
Рішення суду першої інстанції оскаржив позивач, подавши на нього апеляційну скаргу.
В апеляційній скарзі апелянт зазначає, що рішення суду першої інстанції є незаконним, необґрунтованим та таким, що винесене з порушенням норм як матеріального так і процесуального права.
В обґрунтування апеляційних вимог апелянт покликається на відсутність обгрунтування у мотивувальній частині оскаржуваного рішення про обставини виникнення ризику.
Апелянт вказує, що чек, квитанція або платіжне доручення свідчить про факт переказу певної суми коштів, проте не свідчить про суму коштів, яка має бути сплачена за відповідний товар.
Посилання відповідача, що сума, яка зазначена у рахунку-фактурі, поданому декларантом, не була підтверджена, є безпідставним, оскільки ст. 53 МК не містить вимог щодо додаткового підтвердження ціни, вказаної у документах, які підтверджують митну вартість товару.
Просить скасувати рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 13 січня 2022 року у справі № 500/712/21 та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги.
Переглянувши судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення вимог скаржника, виходячи із такого.
Відповідно до ч.1 ст.309 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог у справі, суд першої інстанції виходив з того, що на вимогу митниці не були надані обов`язкові для підтвердження заявленої митної вартості товарів документи, визначені частиною другою статті 53 МК України, відтак у митного органу підставно виникли обґрунтовані сумніви та необхідність витребувати додаткові документи, визначені частиною третьою статті 53 МК України.
Також суд враховую,  що за заявою-зверненням ОСОБА_1 здійснено експертне автотоварознавче дослідження автомобіля та за результатами складено звіт № 25/01-2021 про оцінку вартості колісного транспортного засобу легковий седан MERCEDES- BENZ Е 200 (а.с.11-14), згідно з яким визначено вартість даного ввезеного на митну територію України автомобіля в сумі 159    566 грн, що є більшою, ніж визначена уповноваженою особою позивача в митній декларації.
Таким чином, у зв`язку з ненаданням додаткових документів митний орган правомірно прийняв оскаржуване рішення про коригування митної вартості та визначив митну вартість транспортного засобу за резервним методом.
Розглядаючи спір, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.
Встановлено, підтверджено матеріалами справи, що 11.01.2021 ОСОБА_2 придбала у продавця Motor Dahl (Норвегія, Осло) транспортний засіб марки MERCEDES-BENZ Е200, ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , що підтверджується договором купівлі вживаного автомобіль № б/н від 11.01.2021 (а.с.7-8). Відповідно до вказаного договору вартість придбаного позивачем автомобіля становила 42500 норвезьких крон (5000 дол. США).
25.01.2021  уповноваженою особою позивача, агентом з митного оформлення ОСОБА_3 , для здійснення митного оформлення вказаного транспортного засобу подано до Галицької митниці Держмитслужби в електронній формі МД № UA209220/2021/001164 на ввезений транспортний засіб (а.с.39). 
Згідно з графою 31 митної декларації № UA209220/2021/001164 до митного оформлення заявлений товар: “автомобіль легковий, що був у користуванні, марка: MERCEDES-BENZ, модель: Е200; ідентифікаційний номер: НОМЕР_2 ; модельний рік: 2015; календарний рік: 2015; тип двигуна: дизельний; об`єм двигуна: 2143 см. куб; потужність: 100 кВт; загальна кількість місць, включаючи водія: 5; колір: чорний; колісна формула: 4x2; призначення: для використання на дорогах загального призначення (приватне користування). Торгівельна марка: MERCEDES-BENZ. Виробник: DAIMLER/DE”. Одержувач товару - ОСОБА_4 (гр. 8 МД). Особа, відповідальна за фінансове врегулювання ОСОБА_1 (гр.9 МД).
Відповідно до інформації, що міститься в гр. 44 МД № UA209220/2021/001164 від 25.01.2021, уповноваженою особою позивача до митного оформлення були подані наступні документи:
рахунок-фактура (інвойс) - договір купівлі вживаного автомобіля № б/н від 11.01.2021;
декларація про походження товару № 220001315496 від 04.11.2020;
акт про проведення огляду (переогляду) товарів, транспортних засобів, ручної поклажі та багажу № UA205020/2021/300183 від 14.01.2021;
свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу № НОМЕР_3 від 04.11.2020;
внутрішній договір (контракт) доручення НМР 433486 від 13.01.2021;
договір про надання послуг митного брокера № б/н від 10.01.2021;
паспорт громадянина України з відміткою про реєстрацію місця проживання в Україні НОМЕР_4 від 11.06.2016;
інші некласифіковані документи - фото від 25.01.2021;
фінансова гарантія у вигляді грошової застави - № б/н від 13.01.2021;
сертифікат відповідності щодо індивідуального затвердження колісного транспортного засобу № UA.008.9004649-21 від 21.01.2021;
паспортний документ фізичної особи, що дає право на перетин державного кордону України НОМЕР_5 від 19.10.2017.
Митну вартість транспортного засобу визначено за основним методом - за ціною договору (вартість операції). Так, в графі 42 МД “ціна товару” зазначено 42500 норвезькі крони, графа 45 МД – 144295,76 грн (а.с.39). 
Як вбачається із пояснень представника відповідача та витягу з автоматизованої системи митного оформлення “Інспектор” під час автоматизованого контролю із застосуванням системи управління ризиками за МД № UA209220/2021/001164 автоматизованою системою митного оформлення “Інспектор” було згенеровано форми митного контролю: “ 105-2 Контроль правильності визначення митної вартості товарів”; “ 106-2 Витребування документів, які підтверджують митну вартість товарів”, а також посадовій особі підрозділу митного оформлення визначено перелік необхідних до виконання митних процедур: “Перелік індикаторів ризику Пункт 3.3.4 “Заявления митної вартості товарів за рівнем нижчим, ніж рівень митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, митне оформлення яких вже здійснено” (а.с.40).
25.01.2021  під час здійснення контролю за правильністю визначення митної вартості товарів посадовою особою митниці було розпочато процедуру консультацій декларанта з митним органом, а саме уповноваженій особі декларанта направлено електронне повідомлення наступного змісту: “У зв`язку з тим, що документально не підтверджено числові значення складових митної вартості, які є обов`язковими при її обчисленні, а саме фактурну вартість та витрати на страхування (якщо здійснювалось), прошу відповідно до ч. 2 ст. 53 МКУ надати документи: якщо рахунок сплачено - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити необхідні для ідентифікації ввезеного товару; страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.
У разі відсутності вище зазначених документів, відповідно до ч. 3 ст. 53 МКУ прошу надати (за наявності) такі додаткові документи: копію митної декларації країни відправлення; висновок про вартісні характеристики товару, підготовлений спеціалізованою експертною організацією”.
Також повідомлено, що декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов`язані протягом 10 календарних днів надати додаткові документи (а.с.42).
На вказаний запит декларантом надано відповідачу копію митної декларації країни відправлення № 446091 2100 006897 від 11.01.2021; звіт № 25/01-2021 про оцінку вартості колісного транспортного засобу легковий седан MERCEDES- BENZ Е 200, 2016 р.в., VlN WDD2120061B287848; довідку про транспортні витрати б/н від 26.01.2021 (а.с.43). 
В подальшому уповноважена особа декларанта листом повідомила відповідача про те, що інших додаткових документів надавати не буде (а.с.44).
Відповідач за результатами розгляду поданої уповноваженою особою декларанта митної декларації № UA209220/2021/001164 та доданих до неї документів, здійснив коригування митної вартості транспортного засобу та виніс рішення про коригування митної вартості товарів № UA209000/2021/600009/1/1 від 26.01.2021 (а.с.5), яким визначив митну вартість імпортованого автомобіля за резервним методом у розмірі 65183 норвезький крон.
У графі 33 рішення про коригування митної вартості товарів зазначено: “митна вартість імпортованого товару не може бути визнана у зв`язку з тим, що документально не підтверджено числові значення складових митної вартості, які є обов`язковими при її обчисленні, а саме: для підтвердження фактурної вартості декларантом не подано банківських платіжних документів, що стосуються оцінюваного товару, для страхування (якщо здійснювалось) - страхових документів. Не надано інформації про рух коштів від покупця до продавця. У митного органу виникли обгрунтовані сумніви щодо заявленої митної вартості даного товару у зв`язку з тим, що інформація, яка міститься на загальнодоступних інтернет ресурсах вартість даного товару є вищою за заявлену декларантом. Відповідно митним органом розпочато процедуру консультації та направлено повідомлення про надання документів для підтвердження заявленої митної вартості товару. На вимогу митного органу декларантом не було подано документів, що підтверджують заявлену митну вартість згідно ч. 2 ст. 53 Митного кодексу України, а саме: банківських платіжних документів, що стосуються оцінюваного товару, за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару, якщо здійснювалось страхування, страхові документи, та додаткових документів відповідно до ч. 3 ст. 53 МК України. Другорядні методи не були застосовані через відсутність достатньої інформації про ціну угоди щодо ідентичних та подібних товарів. Метод на основі віднімання вартості не може бути використаний оскільки відсутня інформація про ціни ідентичних чи подібних (аналогічних) товарів, що продаються на території України, а також про складові компоненти, що можуть бути виділені із ціни. Метод на основі додавання вартості не може бути використаний оскільки відсутня інформація про вартість всіх витрат, що зараховуються до ціни товару. За результатом проведеної консультації з декларантом, відповідно до положень частини 4 ст. 57 МКУ, дійшли згоди про неможливість визначення митної вартості згідно з положеннями статей 59-63 МКУ. Митна вартість товару визначена за резервним методом визначення митної вартості згідно ст. 64 МКУ. За основу для обрахунку митної вартості даного товару взято інформацію щодо вартості транспортного засобу, оформленого за МД UA100530/2020/050310 від 12.10.2020 на рівні 6000 EUR (65183 NOK).” (а.с.5 зворот).
У зв`язку з прийнятим рішенням відповідачем було оформлено картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення за № UА209220/2021/00057 (а.с.6).
Не погоджуючись із відмовою відповідача у прийнятті митної декларації та коригуванням митної вартості товару, позивач звернувся до суду з цим позовом.
З приводу спірних правовідносин колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.
Відповідно до ч. 1 ст. 49 МК України митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Так, ч. 1 ст. 51 МК України передбачено, що митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу.
Згідно ч. 1 ст. 57 МК України визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: основний – за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.
Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції) (ч. 2 ст. 57 МК України).
Відповідно до ч. ч. 3, 4 ст. 57 МК України кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу. Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між органом доходів і зборів та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій орган доходів і зборів та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності.
Згідно з ч. ч. 5, 6 ст. 57 МК України у разі неможливості визначення митної вартості товарів згідно з положеннями ст. 59 і 60 цього Кодексу за основу для її визначення може братися або ціна, за якою ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов`язаному із продавцем покупцю відповідно до ст. 62 цього Кодексу, або вартість товарів, обчислена відповідно до ст. 63 цього Кодексу. При цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу.
У разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених ст. 64 цього Кодексу (ч. 8 ст. 57 МК України).
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 58 МК України, метод визначення митної вартості за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, застосовується у разі, якщо: 1) немає жодних обмежень щодо прав покупця (імпортера) на використання оцінюваних товарів, за винятком тих, що: а) встановлюються законом чи запроваджуються органами державної влади в Україні; б) обмежують географічний регіон, у якому товари можуть бути перепродані (відчужені повторно); в) не впливають значною мірою на вартість товару; 2) щодо продажу оцінюваних товарів або їх ціни відсутні будь-які умови або застереження, які унеможливлюють визначення вартості цих товарів. Метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні  або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні.
Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 52 МК України, заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою. Декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані: заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з органом доходів і зборів; подавати органу доходів і зборів достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням органу доходів і зборів додаткової інформації.
Відповідно до ч. 1 ст. 53 МК України, у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.
Так, ч. 2 ст. 53 МК України визначено, що документами, які підтверджують митну вартість товарів, є : декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; за наявності - інші платіжні або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.
Згідно з приписами ч. ч. 1, 2 ст. 54 МК України, контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється органом доходів і зборів під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості. Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється органом доходів і зборів шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у ч. 1 ст. 58 цього Кодексу.
Орган доходів і зборів може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні  або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у ч. ч. 2-3 ст. 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; надходження до органу доходів і зборів документально підтвердженої офіційної інформації органів доходів і зборів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості (ч. 6 ст. 54 МК України).
Так, ч. 7 ст. 54 МК України визначено, що у разі якщо під час проведення митного контролю орган доходів і зборів не може аргументовано довести, що заявлено неповні  або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, заявлена декларантом або уповноваженою ним особою митна вартість вважається визнаною автоматично.
Згідно ч. 1 ст. 55 МК України рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається органом доходів і зборів у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо органом доходів і зборів у випадках, передбачених ч.6 ст.54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні  або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.
Відповідно до ч. 3 ст. 53 МК України у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); виписку з бухгалтерської документації; ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; копію митної декларації країни відправлення; висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями,  або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.
З системного аналізу вищенаведених норм, суд апеляційної інстанції дійшов висновку проте, що правовою підставою для винесення рішення про коригування митної вартості є: виявлення обставин, що заявлення неповних  або недостовірних відомостей про митну вартість товарів, у тому числі невірного визначення митної вартості товарів; невірне проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у ч. ч. 2-4   ст. 53 цього Кодексу; відсутності у поданих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у   главі 9 цього Кодексу; надходження до органу доходів і зборів документально підтвердженої офіційної інформації органів доходів і зборів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.
Крім цього, обов`язок доведення митної ціни товару покладений на позивача. При цьому, митний орган у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, яка була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, може витребувати додаткові документи.
Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 16.04.2019 у справі № 804/16271/15, від 15.05.2018 № 809/1260/17.
Судом встановлено, що декларант позивача для підтвердження заявленої митної вартості товару подав до митного органу ряд документів та застосував перший метод визначення митної вартості за ціною договору.
Відповідно до частини другої статті 58 МК України метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо: використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні.
Також, у розумінні частин четвертої, п`ятої статті 58 МК України, митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті.
Ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця.
З матеріалів справи слідує, що відповідач поставив під сумнів митну вартість товару у зв`язку із відсутністю документального підтвердження числових значень складових митної вартості, які є обов`язковими при її обчисленні, зокрема, для підтвердження фактурної вартості декларантом не подано банківських платіжних документів, що стосуються оцінюваного товару. При цьому для підтвердження заявленої митної вартості, як зазначив представник відповідача, надано лише договір купівлі-продажу, умови якого не визначали порядок розрахунків між сторонами договору.
Як встановлено судом, із визначених частиною другою статті 53 МК України документів, що підтверджують заявлену митну вартість товару, було надано договір купівлі-продажу № б/н від 11.01.2021. З вказаного договору купівлі-продажу вживаного транспортного засобу вбачається, що в ньому вказано лише ціна покупки без податку 42500 норвезькі крони (5000 дол. США), порядок проведення розрахунків відсутній, а так само відомості про сплату коштів за договором (а.с.7-8).
Будь-яких документів на підтвердження ціни договору, сплати коштів продавцю позивач (її декларант) митному органу не надав через їх відсутність. З цього приводу суд зазначає, що у випадку проведення розрахунків у готівковій формі такі обставини мають бути підтверджені належними та допустимими доказами.
Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що наданий до суду лист продавця Motor Dahl  від 02.03.2021 про підтвердження оплати за автомобіль MERCEDES-BENZ Е 200, 2016 р.в., VlN НОМЕР_2  від ОСОБА_5 в сумі 42500 норвезькі крони (а.с.56) не був надані митному органу під час митного оформлення крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що даний лист не підтверджує сплату товару, оскільки не є платіжним документом.
Єдиним документом, наданим для митного оформлення, що містив відомості про заявлену митну вартість був договір від 11.01.2021, з умов якого не вбачалося про проведення розрахунків між сторонами договору та відсутні інші належні та допустимі докази на підтвердження сплати коштів у сумі 42500 норвезьких крон за транспортний засіб.
Декларанту необхідно було документально підтвердити таку складову митної вартості товарів як ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари та інші складові митної вартості, якщо вони не включалися до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті.
При цьому апеляційний суд наголошує, що пунктами 3-5 частини другої статті 53 МК України визначено, що документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; за наявності - інші платіжні  або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару.
Однак позивачем документів, які підтверджують оплату за транспортні засоби, не було подано митному органу, а тому й не підтверджено одну із складових митної вартості - ціну, що була фактично сплачена.
Оскільки декларантом не надано митному органу достатньо відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товару, то останній правомірно направив повідомлення про надання додаткових доказів на підтвердження заявленої митної вартості.
У повідомленні відповідача від 25.01.2021 містилась вимога, зокрема, надати банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити необхідні для ідентифікації ввезеного товару; страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування. У разі відсутності вищезазначених документів надати копію митної декларації країни відправлення; висновок про вартісні характеристики товару, підготовлений спеціалізованою експертною організацією.
На вимогу митниці уповноваженою особою декларанта було додатково надано наступні документи, серед яких довідка, складена ОСОБА_1 про транспортні витрати б/н від 26.01.2021. Довідка складена у довільній формі у вигляді повідомлення про те, що транспортні витрати на доставку автомобіля до кордону України становлять 100 (сто) євро.
Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що надана довідка не є належним доказом щодо понесених витрат на транспортування в розумінні норм митного законодавства, оскільки відповідно до пункту 6 частини другої статті 53 МК України на підтвердження понесених витрат на транспортування мають бути надані транспортні (перевізні) документи. В акті про проведення огляду (переогляду) товарів, транспортних засобів, ручної поклажі та багажу від 14.01.2021 №UA205020/2021/300183 є посилання на транспортний засіб (номер НОМЕР_6 / НОМЕР_7 ), яким здійснювалася доставка транспортного засобу до митного кордону України, проте позивачем (її декларантом) не надано митному органу належних документів щодо понесених витрат, як-от, автомобільна накладна CMR, договір перевезення, заявки, квитанції тощо).
Також колегією суддів враховується, що за заявою-зверненням ОСОБА_1 здійснено експертне автотоварознавче дослідження автомобіля та за результатами складено звіт № 25/01-2021 про оцінку вартості колісного транспортного засобу легковий седан MERCEDES- BENZ Е 200 (а.с.11-14), згідно з яким визначено вартість даного ввезеного на митну територію України автомобіля в сумі 159    566 грн, що є більшою, ніж визначена уповноваженою особою позивача в митній декларації.
Таким чином, у зв`язку з ненаданням додаткових документів митний орган правомірно прийняв оскаржуване рішення про коригування митної вартості та визначив митну вартість транспортного засобу за резервним методом.
Враховуючи вищевикладене, беручи до уваги докази, наявні в матеріалах справи, суд дійшов висновку, що правових підстав для скасування оскаржуваного рішення відповідача відсутні.
Відповідно до частини 1 статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.
Частиною 2 ст. 77 КАСУ України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого у Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «РуїзТорія проти Іспанії», параграфи 29 - 30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.
У рішенні «Петриченко проти України» (параграф 13) Європейський суд з прав людини вказував на те, що національні суди не надали достатнього обґрунтування своїх рішень, та не розглянули відповідні доводи заявника, навіть коли ці доводи були конкретними, доречними та важливими.
Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.
Інші зазначені позивачем в апеляційній скарзі обставини, окрім вищеописаних обставин, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.
Доводи апеляційної скарги, наведені на спростування висновків суду першої інстанції, не містять належного обґрунтування чи нових переконливих доводів, які б були безпідставно залишені без розгляду судом першої інстанції.
Порушень норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильного застосування норм матеріального права поза межами вимог апелянта та доводів, викладених у апеляційній скарзі, у ході апеляційного розгляду справи встановлено не було.
З огляду на викладене суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що суд першої інстанції, правильно встановив фактичні обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а відтак апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.
Відповідно до ст.139 КАС України судовий збір розподілу не підлягає.
Керуючись ст. 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325,328, 329 КАС України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 13 січня 2022 року у справі № 500/712/21 залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя	 	Р. П. Сеник 	
судді	 	Т. В. Онишкевич 	
 	 	Н. М. Судова-Хомюк  	
Повне судове рішення складено 20.05.2022 року