КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

справа №761/12669/21                                                                                   головуючий у І інстанції: Макаренко І.О. провадження 22-ц/824/4469/2021                                                                                            доповідач: Сліпченко О.І.

ПОСТАНОВА
Іменем України
23 лютого 2022 року                                                                                   м. Київ
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах: Сліпченка О.І.(суддя-доповідач), Гаращенка Д.Р., Сушко Л.П.
 
розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1  на ухвалу Шевченківського районного суду м.Києва від 25 червня 2021 року за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про відшкодування завданих збитків,-
ВСТАНОВИВ:
В квітні 2021 року  ОСОБА_1 звернувся із вищевказаним позовом.
Позовна заява була підписана адвокатом Хромеєвим Дмитром Сергійовичем, який діявна підставі договору про надання правової допомоги від 20 грудня 2020року.
На підтвердження повноважень представника позивача до позовної заяви долучено копія ордеру та копія свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю.
 
Ухвалою Шевченківського районного суду м.Києва від 25 червня 2021 року позовну заяву  повернуто позивачу в зв`язку із відсутністю повноважень   Хромеєв а Д.С. на на подачу заяви в інтересах позивача.
Не погоджуючись із вказаним висновком суду, ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права.
Вважає, що ордер долучений при подачі позову являється достатнім доказом на підтвердження наявності повноважень адвоката Хромеєва Д.С.
 
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.
Відповідно до ч.2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Апеляційна скарга не підлягає до задоволення з огляду на наступне.
Згідно вимог ст. 263 ЦПК України, - судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Зазначеним вимогам закону оскаржуване судове рішення відповідає не в повній мірі.
 
Повертаючи позовну заяву, місцевий суд виходив з того, що у матеріалах справи відсутні докази на підтвердження повноважень Хромеєва Д.С. на підписання позовної заяви від імені позивача.
Колегія суддів погодитись з такими висновками не може з огляду на наступне.
 
Згідно зі ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права.  Конституція України має найвищу юридичну силу.
У ст. 129 Конституції України закріплені основні засади судочинства. Ці засади є конституційними гарантіями права на судовий захист.
Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав.
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (частина перша статті 5 ЦПК України).
За змістом п.1 ст.6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.  
Судові процедури повинні бути справедливими, тому особа не може бути безпідставно позбавлена на захист свого порушеного права, оскільки це буде порушенням права на справедливий суд, передбаченого ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Європейський суд з прав людини, розглядаючи справи щодо порушення права на справедливий судовий розгляд, тлумачить вказану статтю як таку, що не лише містить детальний опис гарантій, наданих сторонам у цивільних справах, а й захищає у першу чергу те, що дає можливість практично користуватися такими гарантіями, - доступ до суду.
Отже, право на справедливий судовий розгляд, закріплене в п. 1 ст. 6 Конвенції, необхідно розглядати як право на доступ до правосуддя.
Україна, як учасниця Конвенції повинна створювати умови щодо забезпечення доступності правосуддя як загальновизнаного міжнародного стандарту справедливого судочинства.
У ч.ч. 1-3 ст. 185 ЦПК України визначено, що суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.
Відповідно ч. 7 ст. 177 ЦПК України до позовної заяви, підписаної представником позивача, додається довіреність чи інший документ, що підтверджує повноваження представника позивача.
Таким чином, відсутність документів на підтвердження повноважень представника є підставою для залишення позовної заяви без руху.
Колегія суддів погоджується із висновками місцевого суду, що в ордері на надання правової допомоги має бути зазначено не абстрактний орган судової гілки влади, а конкретна назва такого суду.
При цьому, позовна заява не залишалась без руху з вищевказаних підстав відсутності повноважень представника позивача. 
Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до передчасного та помилкового висновку, щодо повернення позовної заяви, оскільки процесуальним законодавством передбачена можливість залишення позовної заяви без руху для усунення недоліків, зокрема це стосується подачі документів, що підтверджують повноваження представника позивача. 
 
Враховуючи наведене та доводи викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів приходить до висновку, що ухвала суду першої інстанції про повернення позовної заяви є безпідставною та перешкоджає подальшому провадженню у справі.
Відповідно до ч. 6 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги скасовує ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направляє справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Згідно ч. 1 ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; 3) невідповідність висновків суду обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.
Враховуючи зазначене, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга позивача підлягає задоволенню, а оскаржувана ухвала - скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Керуючись ст.ст. 367, 374, 379, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд,-
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1  задовольнити. 
Ухвалу Шевченківського районного суду м.Києва від 25 червня 2021 року  скасувати, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.
 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів. 
Повний текст постанови складено «23» лютого 2022 року.
 
                                                                                О.І. Сліпченко 

Д.Р. Гаращенко 

                                                                                                       Л.П. Сушко