ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 620/7437/21                                                                       Суддя (судді) першої інстанції: Падій В.В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  21 червня 2022 року                                                                                            м. Київ
          
Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого:           Бєлової Л.В.
суддів:                     Безименної Н.В., Кучми А.Ю.

розглянувши у порядку письмового провадження у місті Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 30 вересня 2021 року (повний текст виготовлено 07 жовтня 2021 року) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Дмитрівської селищної ради Ніжинського району Чернігівської області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

У липні 2021 року позивач, ОСОБА_1 , звернулась до суду першої інстанції з адміністративним позовом, у якому просила:
- визнати протиправним та скасувати рішення восьмої сесії восьмого скликання Дмитрівської селищної ради Ніжинсікого району Чернігівської області від 14.06.2021 «Про відмову у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства ОСОБА_1 »;
- зобов`язати Дмитрівську селищну раду Ніжинського району Чернігівської області втретє розглянути заяву ОСОБА_1 від 21.01.2021 та прийняти рішення про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки, орієнтованою площею 2,0 га, для ведення особистого селянського господарства, розташованої на території Дмитрівської селищної ради Ніжинського району Чернігівської області.
Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 30 вересня 2021 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено. 
Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, позивачем подано апеляційну скаргу, у якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги. 
Апелянт мотивує свої вимоги тим, що судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, не доведено обставини справи, які суд вважав встановленими, висновки суду не відповідають обставинам справи. 
В обгрунтування апеляційної скарги позивач вказує, що оскаржуване рішення відповідача прийнято без врахування правової оцінки, наданої судом в межах справи № 620/2614/21. Також, позивач зазначає, що Дмитрівська селищна рада як власник земельної ділянки, на частину якої претендує ОСОБА_2 , може прийняти рішення про поділ земельної ділянки та надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо виділення земельної ділянки площею 2,0 га із земельної ділянки площею 6,8575 га. 
Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 06 грудня 2021 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 30 вересня 2021 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Дмитрівської селищної ради Ніжинського району Чернігівської області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії та призначено до розгляду в порядку письмового провадження.
24 січня 2022 року до Шостого апеляційного адміністративного суду надійшов відзив Дмитрівської селищної ради Ніжинського району Чернігівської області, в якому відповідач підтримує правову позицію суду першої інстанції та просить у задоволенні апеляційної скарги відмовити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін. 
Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 25 січня 2022 року продовжено строк розгляду апеляційної скарги ОСОБА_1 на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 30 вересня 2021 року на розумний строк, достатній для всебічного та повного розгляду справи. 
Відповідно до статті 311 КАС України справа розглядається в порядку письмового провадження.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, відзиву на неї, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав. 
Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 звернулася до Дмитрівської селищної ради Ніжинського району Чернігівської області з заявою від 21.01.2021 про надання дозволу на розробку проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, орієнтовною площею 2,00 га для ведення особистого селянського господарства, що розташована на території Дмитрівської селищної ради Ніжинського району Чернігівської області, до якої було додано копії паспорту, реєстраційного номеру облікової картки платника податків та схему розташування бажаної земельної ділянки (а.с. 54).
Рішенням Дмитрівської селищної ради від 25.01.2021 №60 позивачці відмовлено у наданні дозволу, у зв`язку з тим, що бажане місце розташування земельної ділянки, зазначене заявником у графічних матеріалах, не відповідає призначенню та принципам землеустрою, визначеними статтями 2, 6 Закону України «Про землеустрій», в частині раціональної системи землеволодінь та землекористувань. Згідно графічних матеріалів заявника, зазначена земельна ділянка перебуває на реєстрації права комунальної власності Дмитрівської селищної ради.
Не погоджуючись з вказаним рішенням   позивачка оскаржила його до суду.
Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду   від 26 травня 2021 року адміністративний позов ОСОБА_1 до Дмитрівської селищної ради Ніжинського району Чернігівської області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії - задоволено у повному обсязі; визнано протиправним та скасовано рішення четвертої сесії восьмого скликання Дмитрівської селищної ради від  25.01.2021 №60; зобов`язано Дмитрівську селищну раду Ніжинського району Чернігівської області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 21.01.2021 та прийняти рішення про надання або про відмову у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, орієнтовною площею 2 га, для ведення особистого селянського господарства, розташованої на території Дмитрівської селищної ради Ніжинського району Чернігівської області, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні. 
Рішенням восьмої сесії восьмого скликання (перше пленарне засідання) Дмитрівської селищної ради Ніжинського району Чернігівської області від 14.06.2021 №21 «Про відмову у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства гр. ОСОБА_1 » вирішено відмовити позивачці, жительці АДРЕСА_1 у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства, орієнтовною площею 2,0000 га, у зв`язку з тим, що бажане місце   розташування земельної ділянки, зазначене заявником в графічних матеріалах, не відповідає призначенню та принципам землеустрою, визначеними статтею 2 та 6 Закону України «Про землеустрій» в частині раціональної системи землеволодінь та землекористувань. Згідно графічних матеріалів заявника, матеріалів генерального плану та плану зонування території смт. Дмитрівка зазначена земельна ділянка внесена   в межі населеного пункту та   відповідно до плану зонування території передбачена під   розширення селищного цвинтаря (а.с.48 - 49).
Також рішенням восьмої сесії восьмого скликання (перше пленарне засідання) Дмитрівської селищної ради Ніжинського району Чернігівської області від 14.06.2021 №17 «Про надання дозволу на виготовлення проекту із землеустрою щодо відведення земельної ділянки під кладовище» надано дозвіл на розроблення проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, зі зміною цільового призначення, з подальшим наданням в постійне користування КП «Перспектива», орієнтовною площею 6,0 га, для організації і обслуговування кладовища (код КВЦПЗ 03.12), за рахунок   земель комунальної власності, розташованої на території Дмитрівської селищної ради (а.с.59).
Судом першої інстанції також встановлено, що на виконання постанови Кабінету Міністрів України від  16.11.2020 №1113 «Про деякі заходи щодо прискорення реформ у сфері земельних відносин», з метою забезпечення виконання Указу Президента України від  15.10.2020 №449 «Про деякі заходи щодо прискорення реформ у сфері земельних відносин», Головним управлінням Держгеокадастру у Чернігівській області згідно наказу №48-отг від  14.12.2020 передано Дмитрівській селищній раді земельну ділянку 7420355600:02:000:0302, площею 6,8565 га, державної власності у комунальну власність. В даному масиві перебуває спірна земельна ділянка.
Вважаючи рішення про відмову у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства протиправним, позивач звернулась до суду з адміністративним позовом.
Суд першої інстанції у задоволенні адміністративного позову відмовив та зазначив, що земельна ділянка, площею 2,00 га, щодо якої позивачка висловила бажання реалізувати своє право на безоплатне отримання земельної ділянки, входить до складу земельної ділянки площею 6,8565 га в адміністративних межах Дмитрівської селищної ради, яка сформована та має єдиний кадастровий номер 7420355600:02:000:0302, що підтверджується   матеріалами справи.
Отже, суд першої інстанції вказав, що земельна ділянка, на яку претендує позивачка, має бути виділена із вже сформованої земельної ділянки та їй має бути присвоєний інший кадастровий номер, а тому заява позивачки повинна містити клопотання про надання дозволу на розроблення технічної документації щодо поділу земельної ділянки з кадастровим номером.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.
Відповідно до частини першої статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до статті 3 ЗК України земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.
Порядок надання земельних ділянок державної або комунальної власності у власність визначений статтею 118 ЗК України, зокрема частиною 6 передбачено, що громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.
Згідно з частиною 7 цієї статті, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.
Пунктом «б» частини 1 статті 121 Земельного кодексу України визначено, що громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок для ведення особистого селянського господарства із земель державної або комунальної власності в розмірі не більше 2,0 га.
Частиною 4 статті 122 ЗК України визначено, що центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб.
Згідно частин 1, 2 статті 79-1 Земельного кодексу України, формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру.
Формування земельних ділянок здійснюється: у порядку відведення земельних ділянок із земель державної та комунальної власності; шляхом поділу чи об`єднання раніше сформованих земельних ділянок; шляхом визначення меж земельних ділянок державної чи комунальної власності за проектами землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, проектами землеустрою щодо впорядкування території для містобудівних потреб, проектами землеустрою щодо приватизації земель державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; шляхом інвентаризації земель державної чи комунальної власності у випадках, передбачених законом; за проектами землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв).
Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі.
Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера.
Частиною 5 статті 79-1 Земельного кодексу України встановлено, що формування земельних ділянок (крім випадків, визначених у частинах шостій - сьомій цієї статті) здійснюється за проектами землеустрою щодо відведення земельних ділянок.
Згідно із частинами 6, 7 статті 79-1 Земельного кодексу України, формування земельних ділянок шляхом поділу та об`єднання раніше сформованих земельних ділянок, які перебувають у власності або користуванні, без зміни їх цільового призначення здійснюються за технічною документацією із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок.
Винесення в натуру (на місцевість) меж сформованої земельної ділянки до її державної реєстрації здійснюється за документацією із землеустрою, яка стала підставою для її формування.
Частинами 9, 10 статті 79-1 Земельного кодексу України передбачено, що земельна ділянка може бути об`єктом цивільних прав виключно з моменту її формування (крім випадків суборенди, сервітуту щодо частин земельних ділянок) та державної реєстрації права власності на неї. Державна реєстрація речових прав на земельні ділянки здійснюється після державної реєстрації земельних ділянок у Державному земельному кадастрі.
Статтею 1 Закону України «Про землеустрій» встановлено, що проект землеустрою - сукупність економічних, проектних і технічних документів щодо обґрунтування заходів з використання та охорони земель, які передбачається здійснити за таким проектом;
Технічна документація із землеустрою - сукупність текстових та графічних матеріалів, що визначають технічний процес проведення заходів з використання та охорони земель без застосування елементів проектування.
Формування земельних ділянок здійснюється за проектами землеустрою, крім випадків формування їх шляхом поділу чи об`єднання раніше сформованих ділянок, що, в свою чергу, здійснюється за технічною документацією із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок.
Як було встановлено судом першої інстанції та не заперечується безпосередньо апелянтом, земельна ділянка, площею 2,00 га, щодо якої позивач висловила бажання реалізувати своє право на безоплатне отримання земельної ділянки, входить до складу земельної ділянки площею 6,8565 га в адміністративних межах Дмитрівської селищної ради, яка сформована та має єдиний кадастровий номер 7420355600:02:000:0302.
Рішення Дмитрівської селищної ради Ніжинського району Чернігівської області від 14.06.2021 №21 «Про відмову у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства гр. ОСОБА_1 » прийнято, оскільки згідно графічних матеріалів заявника, матеріалів генерального плану та плану зонування території смт. Дмитрівка зазначена земельна ділянка внесена   в межі населеного пункту та   відповідно до плану зонування території передбачена під   розширення селищного цвинтаря (а.с.48 - 49).
Колегія суддів звертає увагу, що як вже було зазначено вище, спірна земельна ділянка є сформованою, отже її подальше формування здійснюється лише за технічною документацією, а не за проектом землеустрою, про що просить позивач.
Як вірно зазначив суд першої інстанції, проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок та технічна документація із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок є різними за своєю суттю документами із землеустрою, не є тотожними за процедурою виконання цієї документації.
Згідно з положеннями Земельного кодексу України способами формування земельної ділянки, є, у порядку відведення земельної ділянки із земель державної, комунальної власності (за відсутності на даній частині земної поверхні сформованих та зареєстрованих земельних ділянок), шляхом поділу раніше сформованої земельної ділянки. На одній частині земної поверхні неможливим є існування двох одночасно зареєстрованих земельних ділянок, координати яких перетинаються, адже частина 2 статті 79 Земельного кодексу України встановлює, що право власності на земельну ділянку поширюється в її межах на поверхневий шар.
Таким чином, надання дозволу на розробку проекту землеустрою має на меті лише формування земельної ділянки як окремого об`єкта. Натомість, коли йдеться про формування земельної ділянки з частини вже сформованого земельного масиву, що має кадастровий номер, її відведення відбувається на підставі технічної документації із землеустрою щодо поділу земельної ділянки.
Зазначені висновки узгоджуються з висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 04.05.2020 у справі №802/1539/17-а, від 16.07.2020 року у справі № 802/1447/17-а, від 23.10.2020 у справі № 802/1535/17-а.
Суд першої інстанції правильно зазначив, що до спірних правовідносин підлягає застосуванню частина 6 статті 79-1 Земельного кодексу України, яка встановлює, що формування земельних ділянок шляхом поділу та об`єднання раніше сформованих земельних ділянок, які перебувають у власності або користуванні, без зміни їх цільового призначення, здійснюється на підставі відповідної технічної документації із землеустрою.
Погодження і затвердження документації із землеустрою відповідно до ст.30 Закону України «Про землеустрій» проводиться в порядку, встановленому Земельним кодексом України, цим Законом.
Частиною 1 статті 26 Закону України «Про землеустрій» визначено, що замовниками документації із землеустрою можуть бути органи державної влади, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, органи місцевого самоврядування, землевласники і землекористувачі.
Згідно статті 31 Закону України «Про землеустрій» зміни до документації із землеустрою вносяться особою, яка відповідно до вимог цього Закону може бути розробником документації із землеустрою за рішенням органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування або власників землі та землекористувачів, у тому числі орендарів, які затвердили проекти землеустрою.
Погодження та затвердження змін до документації із землеустрою здійснюються в порядку, передбаченому для погодження та затвердження документації із землеустрою.
Водночас, Законом визначено обов`язок отримання від відповідного суб`єкта владних повноважень згоди на поділ земельної ділянки. Видача уповноваженим органом «дозволу» передбачена абзацом сьомим ст.50 Закону України «Про землеустрій» саме для проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок, а також абзац 12 ст. 55 зазначеного Закону для технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), тобто для іншого виду документації із землеустрою.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що оскільки позивач звернулась із клопотанням про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо земельної ділянки, яка входить до складу сформованої ділянки, а діючим законодавством її подальше формування (поділ) здійснюється саме за технічною документацією, то позовні вимоги задоволенню не підлягають.
Колегія суддів звертає увагу, що в апеляційній скарзі позивач підтверджує, що відповідна земельна ділянка, на яку вона претендує, входить до складу вже сформованої земельної ділянки, однак помилково вважає, що Дмитрівська селищна рада як власник земельної ділянки, на частину якої претендує ОСОБА_2 , може прийняти рішення про поділ земельної ділянки та надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо виділення земельної ділянки площею 2,0 га із земельної ділянки площею 6,8575 га.
При цьому, доводи апелянта про невідповідність оскаржуваного рішення відповідача висновкам суду в межах судової справи №620/2614/21, є безпідставними, оскільки оскаржуване в цій справі рішення Дмитрівської селищної ради Ніжинсікого району Чернігівської області від 14.06.2021 «Про відмову у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства ОСОБА_1 » прийнято з інших підстав. 
Отже, доводи апеляційної скарги жодним чином не спростовують висновків суду першої інстанції і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права, а відтак не є підставою для скасування рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 30 вересня 2021 року. 
Суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Враховуючи вищевикладене, з`ясувавши та перевіривши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення, враховуючи основні засади адміністративного судочинства, вимоги законодавства України    та судову практику, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до Дмитрівської селищної ради Ніжинського району Чернігівської області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії.
Згідно з положеннями  статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Відповідно до вимог  статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Суд апеляційної інстанції зазначає, що рішення суду першої інстанції постановлене з додержанням норм матеріального і процесуального права, обставини справи встановлено повно та досліджено всебічно.
Заслухавши доповідь головуючого судді, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, відзиву на неї, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.
Керуючись ст.  243,  315,  316,  322 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд

П О С Т АН О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 30 вересня 2021 року - залишити без задоволення. 
Рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 30 вересня 2021 року - залишити без змін. 

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття та може бути оскаржена протягом 30 днів, з урахуванням положень ст. 329 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя                                                                      Л.В. Бєлова

Судді                                                                                            Н.В. Безименна, 

                                                                                                     А.Ю. Кучма