Номер провадження: 22-ц/813/2100/22 
Справа № 522/22683/18
Головуючий у першій інстанції Свячена Ю. Б.
Доповідач Громік Р. Д.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.06.2022 року                                                                 м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:
головуючого - Громіка Р.Д.,
суддів - Драгомерецького М.М., Дришлюка А.І.,
за участю секретаря - Сидоренко А.О.,
розглянувши у спрощеному порядку за відсутністю учасників справи апеляційну скаргу на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 10 грудня 2020 poкy y цивiльнiй справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , про витребування майна із чужого незаконного володiння та визнання права власності на майно,

ВСТАНОВИВ:
1. ОПИСОВА ЧАСТИНА
Короткий зміст позовних вимог.
Позивач звернулась до Приморського районного суду м. Одеси з позовною заявою до ОСОБА_2 , треті особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , про витребування майна iз чужого незаконного володіння та визнання права власності на майно та просив суд визнати за нею право власності на автомобіль марки Mercedes-Benz GLE 43 AMG, 2017 року випуску, кузов № НОМЕР_1 та витребувати у ОСОБА_2 на її користь автомобіль марки Mercedes-Benz GLE 43 AMG, 2017 року випуску, кузов № НОМЕР_1 .
В обгрунтування позовних вимог ОСОБА_1 , в позовній заяві зазначено, що їй на праві власності належав автомобіль марки Mercedes-Benz GLE 43 AMG, 2017 року випуску, кузов № НОМЕР_1 , 3 присвоєнням номерного знаку НОМЕР_2 . 24 липня 2018 року їй стало відомо про те, що у провадженні Суворовського районного суду м. Одеси перебувала цивільна справа № 523/8929/18 за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя, за зустрічним позовом ОСОБА_1 . До ОСОБА_4 про поділ майна подружжя. 11 липня 2018 року Суворовським районним судом м. Одеси постановлено ухвалу по вказаній справі, якою затверджено мирову угоду між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 , визнано, що сторони домовилися здійснити між собою поділ майна шляхом виділу ОСОБА_4 легкового автомобілю марки Mercedes-Benz GLE 43 AMG, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 , номер державної реєстрації НОМЕР_3 . Однак позивач зазначає, що про існування вказаної цивільної справи ОСОБА_1 дізналась 23 липня 2018 року, зустрічних позовів у вказаній справі не заявляла, судових зборів не сплачувала, представника до участі в даній справі не направляла, жодних правових позицій з ним не узгоджувала.
26 липня 2018 року нею подано апеляційну скаргу до Апеляційного суду Одеської області на ухвалу Суворовського районного суду м. Одеси від 11.07.2018 року. 14 серпня 2018 року ухвалою апеляційного суду Одеської області відкрито апеляцiйне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 .
Як зазначає позивач 01 серпня 2018 року ОСОБА_4 зареєстрував право власності на автомобіль марки Mercedes-Benz GLE 43 AMG, 2017 року випуску, кузов № НОМЕР_1 за собою з присвоєнням номерного знаку НОМЕР_4 , на підставі рішення суду. 10 серпня 2018 року ОСОБА_4 перереєстрував спірний автомобіль на підставі договору купівлі-продажу на ОСОБА_3 з присвоєнням номерного знаку НОМЕР_5 . 27 листопада 2018 року спірний автомобіль був перереєстрований на підставі договору на ОСОБА_2 з присвоєнням номерного знаку НОМЕР_8.
08 листопада 2018 року апеляційний суд Одеської області ухвалив постанову, якою апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнив, ухвалу Суворовського районного суду м. Одеси від 11.07.2018 року скасував, справу направив до суду першої інстанції.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.
Рiшенням Приморського районного суду м. Одеси від 10 грудня 2020 року позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , про витребування майна iз чужого незаконного володіння та визнання права власності на майно задоволено. Визнано за ОСОБА_1 право власності на автомобiль марки Mercedes-Benz GLE 43 AMG, 2017 року випуску, кузов № НОМЕР_1 . Витребовано у ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 автомобіль марки Mercedes-Benz GLE 43 AMG, 2017 року випуску, кузов № НОМЕР_1 .

Короткий зміст та доводи апеляційної скарги. 
В апеляційній скарзі  ОСОБА_2 просить скасувати оскаржуване рішення та постановити нове, яким відмовити у задоволенні позову, посилаючись при цьому на порушення норм матеріального та процесуального права.
Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції не повністю досліджено матеріали справи та не враховано, що якщо спільне майно було відчужене без згоди одного з подружжя не на користь сім`ї, то інший має право на відповідну грошову компенсацію.

Сповіщення сторін.
У судове засідання, призначене на 25 травня 2022 року, сторони у справі не з`явились, були належним чином сповіщені про дату, час та місце слухання справи.
24 травня 2022 року від ОСОБА_1 надійшла заява про відкладення розгляду справи, яка вмотивована тим, що у зв`язку із збройною агресією російською федерацією, неможивістю вільного пересування між населеними пунктами, відсутність палива вона та її представник не можуть прибути в м. Одеса. Крім того зазначає, що не може прийняти участь у судовому засіданні у режимі відеоконференції у зв`язку із відсутністю технічної можливості.
Розглянувши заяву сторони позивача, судова колегія дійшла висновку про відмову у їх задоволенні з огляду на наступне. 
Відповідно до ст. 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи. 
Європейський суд з прав людини в рішенні від 7 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобовязаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які повязані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання. 
Якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. 
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 01 жовтня 2020 року у справі №361/8331/18. 
Поважність причин відкладення судом апеляційної інстанції не встановлена, заявники реалізували своє право на викладення відповідних аргументів та, зважаючи на межі розгляду справи в суді апеляційної інстанції (стаття 367 ЦПК України), судова колегія дійшла висновку про можливість розгляду справи за відсутністю сторони у справі. 
06 жовтня 2021 року в судовому засіданні апеляційного суду представники сторін були присутні та надавали пояснення по справі.
Крім того, судом апеляційної інстанції у межах апеляційного провадження не приймалось рішення про виклик осіб, які беруть участь у справі, для надання пояснень у справі, і такої необхідності колегія суддів не вбачає, то підстав для розгляду справи з обов`язковою участю сторін суд апеляційної інстанції не знаходить. 
Додатково апеляційний суд не приймає доводи заяви щодо технічної неможливості приймати участь у судовому засіданні у режимі відеоконференції, оскільки представник позивача не була позбавлена заздалегідь можливості вжити заходів для забезпечення участі у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду із застосуванням власних технічних засобів. Більш того, в жовтні місяці 2021 року представник позивача подавав клопотання про розгляд справи у режимі відеоконференції у зв`язку з загрозою гострої респіраторної хвороби COVID-19, а 01 грудня 2021 року від самої позивачки надійшла заява до апеляційного суду про прискорення розгляду справи.
Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. 
Повне судове рішення виготовлено 06 червня 2022 року, про що зазначено у вступній частині постанови Одеського апеляційного суду.

2. МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА
Позиція апеляційного суду
Заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, рішення суду першої інстанції скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Фактичні обставини справи.
На підставі матеріалів справи встановлено, що ОСОБА_1 на праві власності належав автомобіль марки Mercedes-Benz GLE 43 AMG, 2017 року випуску, кузов № НОМЕР_1 з присвоєнням номерного знаку НОМЕР_3 , що підтверджується відповіддю регіонального сервісного центру Миколаївської області МВС України № 31/14-П-09/аз вiд 15.11.2018 року, копією договору № 0752605068 купівлі-продажу автомобіля вiд 24.07.2017 року, копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_6 .
11 липня 2018 року Суворовським районним судом м. Одеси постановлено ухвалу по справі № 523/8929/18 за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя, за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про поділ майна подружжя, якою затверджено мирову угоду між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 , визнано, що сторони домовилися здійснити між собою поділ майна шляхом виділу ОСОБА_4 легкового автомобілю марки Mercedes-Benz GLE 43 AMG, 2017 року випуску, кузов № НОМЕР_1 , номер державної реєстрації НОМЕР_2 , що підтверджується копією ухвали Суворовського районного суду м. Одеси від 11.07.2018 року по справі № 523/8929/18.
24 липня 2018 року ОСОБА_1 звернулася до Суворовського районного суду м. Одеси з заявою про ознайомлення з матеріалами справи та видачу ухвали суду для апеляційного оскарження, оскільки про існування вказаної цивільної справи дізналась 23 липня 2018 року, представника до участі в даній справі не направляла, жодних правових позицій з ним не узгоджувала
16 серпня 2018 року ОСОБА_1 звернулась до Центрального ВП ГУНП в Миколаївській області з заявою про вчинене ОСОБА_5 та ОСОБА_4 кримінальне правопорушення, передбачене ст. 190 КК України.
17 серпня 2018 року відповідні відомості були внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12018150020003238, що підтверджується копією витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань № 12018150020003238.
21 серпня 2018 року у вказаному кримінальному провадженнi позивача визнано потерпілим, що підтверджується пам`яткою про процесуальні права та обов`язки потерпілого вiд 21.08.2018 року.
26 липня 2018 року позивачем подана апеляційна скарга до Апеляційного суду Одеської області на ухвалу Суворовського районного суду м. Одеси від 11.07.2018 року.
14 серпня 2018 року ухвалою апеляційного суду Одеської області відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 
01 серпня 2018 року ОСОБА_4 зареєстрував право власності на автомобіль марки Mercedes-Benz GLE 43 AMG, 2017 року випуску, кузов № НОМЕР_1 підставі рішення суду.
10 серпня 2018 року ОСОБА_4 перереєстрував спірний автомобіль на підставі договору купівлі-продажу на ОСОБА_3 з присвоєнням номерного знаку ВЕ10220IA.
27 листопада 2018 року спірний автомобіль був перереєстрований на підставі договору на ОСОБА_2 з присвоєнням номерного знаку НОМЕР_7 , що підтверджується інформацією на електронне звернення № 0-2471518696 з офіційного веб-порталу МВС України.
08 листопада 2018 року Апеляційним судом Одеської області ухвалено постанову, якою апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено, ухвалу Суворовського районного суду м. Одеси від 11.07.2018 року скасовано, справу направлено до суду першої інстанції.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права
У частині третій статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до ч. 1 п. 2 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Згідно до ч. 1 п. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Так, задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що факт вибуття автомобіля марки Mercedes-Benz GLE 43 AMG, 2017 року випуску, кузов № НОМЕР_1 , з володіння позивача поза його волею на підставі ухвали Суворовського районного суду м. Одеси, яка скасована апеляційною інстанцією встановлено судом, у зв`язку з чим до спірних правовідносин суд застосовує положення статті 388 ЦК України.
У статті 65 СК України зазначено, що дружина і чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя.
Одночасно, у статті 658 ЦК України вказано, що право продажу товару, крім випадків примусового продажу та інших випадків, встановлених законом, належить власникові товару.
Право укладення і підписання договору купівлі-продажу транспортного засобу має особа, за якою зареєстроване право власності на відповідний транспортний засіб. Інший з подружжя надає згоду на укладення договору.
Таким чином, належність спірного майна подружжю на праві спільної сумісної власності не змінює особу, яка за законом уповноважена на укладення договору купівлі-продажу.
Судом першої інстанції також зазначено, що при укладенні договору купівлі-продажу автомобіля ОСОБА_4 діяв як власник транспортного засобу, зареєструвавши його на своє ім`я на підставі ухвали суду, котра в подальшому скасована, тож, і подальшi договори з приводу відчуження спірного автомобіля є недійсними з передбачених статтями 203, 215 ЦК України підстав як такі, що відсутності волевиявлення на його вчинення у однієї із сторiн, тому в силу статті 216 ЦК України не створюють юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю.
За таких обставин ОСОБА_4 у розумінні статті 658 ЦК України не є особою, яка має право продажу транспортного засобу, і в силу закону не міг розпоряджатися цим майном шляхом укладення договору про його відчуження.
Однак колегія суддів не погоджується із судом першої інстанції з огляду на таке.
У статті 60 СК України закріплено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таке ж положення містить і стаття 368 ЦК України.
Частиною першою статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.
Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.
Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17 та постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 лютого 2018 року у справі № 235/9895/15-ц, від 05 квітня 2018 року у справі № 404/1515/16-ц.
Поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та статтею 372 Цивільного кодексу України.
До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб.
Частина четверта статті 65 СК України передбачає, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.
У випадку, коли при розгляді вимог про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.
Апеляційний суд зазначає, що на момент звернення ОСОБА_1 до суду із позовною заявою автомобіль Mercedes-Benz GLE 43 AMG, 2017 року випуску є спільним майном подружжя, а тому на нього розповсюджуються правові норми щодо права власності майна подружжя.
Таким чином, позовні вимоги про визнання права власності на спірний автомобіль є необґрунтованим та такими, що суперечать нормам цивільного та сімейного права, а тому не підлягають задоволенню.
Крім того, відповідно до закріпленого в статті 387 ЦК України загального правила власник має необмежене право витребувати майно із чужого незаконного володіння.
Витребування майна шляхом віндикації застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема якщо між власником і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору.
Право власника на витребування майна від добросовісного набувача на підставі частини першої статті 388 ЦК України залежить від того, у який спосіб майно вибуло з його володіння. Ця норма передбачає вичерпне коло підстав, коли за власником зберігається право на витребування свого майна від добросовісного набувача. Однією з таких підстав є вибуття майна з володіння власника або особи, якій він передав майно, не з їхньої волі іншим шляхом.
За змістом статті 388 ЦК України випадки витребування майна власником від добросовісного набувача обмежені й можливі за умови, що майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно, поза їх волею.
Наявність у діях власника волі на передачу майна іншій особі унеможливлює витребування майна від добросовісного набувача.
На підстави викладеного суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що відсутні правові підстави для витребування спірного автомобіля у  ОСОБА_2 , оскільки наявність у діях співвласника волі на передачу майна іншій особі (укладення договору купівлі-продажу автомобіля) унеможливлює його витребування від добросовісного набувача.
Разом з тим, при розгляді спорів про поділ цінного спірного майна та визнання недійсними правочинів, витребування цього майна у третіх осіб з підстав його відчуження без письмової згоди одного з подружжя суди мають виходити з права одного з подружжя на відповідну компенсацію вартості відчуженого не в інтересах сім`ї майна.
Отже, за відсутності згоди позивача на відчуження спірного автомобіля він має право на відповідну компенсацію вартості відчуженого не в інтересах сім`ї майна.

Висновки за результатами розгляду апеляційних скарг.
Таким чином, судова колегія дійшла висновку, що суд першої інстанції неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, не довів обставини, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, висновки районного суду не відповідають обставинам справи, у зв`язку з чим є підстави для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позову.
Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_2 задовольнити.
Рiшення Приморського районного суду м. Одеси від 10 грудня 2020 рокускасувати.
Ухвалити у справі нове судове рішення.
У задоволенні позову ОСОБА_1 до  ОСОБА_2 , треті особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , про витребування майна із чужого незаконного володiння та визнання права власності на майно відмовити.
Постанова суду набирає законної сили з моменту її прийняття, проте може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст судового рішення складено 06 червня 2022 року.

Головуючий                                                        Р.Д. Громік

Судді:                                                        М.М. Драгомерецький

                                                                       А.І. Дришлюк