КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ  СУД  
                                                                                                                                  
Справа № 756/10971/20
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/3727/2022
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ     УКРАЇНИ
17 серпня 2022 року                                                                                                     м. Київ
     Київський апеляційний суд в складі колегії суддів 
судової палати з розгляду цивільних справ:
                                                                                                                 
                                    судді-доповідача     Болотова Є.В.,
                                                     суддів:     Кулікової С.В., Музичко С.Г.,                                                                                                                                                            
                                         при секретарі      Кузьмич Р.Р.,
 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання частки в квартирі особистою приватною власністю,
за апеляційною скаргою представника ОСОБА_3 на рішення Оболонського районного суду м. Києва від 21 жовтня 2021 року, ухваленого під головуванням судді Жук М.В.,-
 
встановив:
 
У вересні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду із названим позовом.
Позивач просив визнати за ним право власності на 4/5 частини квартири АДРЕСА_1 .  
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 02 березня 2019 року. 10 травня 2019 року було придбано спірну квартиру. На придбання квартири позивач витратив свої особисті кошти у розмірі 40 200 дол. США, що становило 80 % вартості квартири.
Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 21 жовтня 2021 року позов задоволено.
Визнано за ОСОБА_1 право власності на 4/5 частки в квартирі АДРЕСА_1 , як на майно, що є особистою власністю одного з подружжя.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 10 510 грн 00 коп. судового збору, 13 700 грн 00 коп. витрат на правничу допомогу, а всього 24 210 грн 00 коп.
В апеляційній скарзі представник  ОСОБА_3 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову, посилаючись на неповне встановлення обставин справи, порушення норм матеріального та процесуального права.
У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 зазначив, що апеляційна скарга необґрунтована.
У судовому засіданні ОСОБА_3 та її представник вимоги апеляційної скарги підтримали.
ОСОБА_1 та його представник проти апеляційної скарги заперечили.
Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, заслухавши пояснення учасників справи, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що спірна квартира придбана подружжям ОСОБА_4 за 1 317 002 грн 40 коп., з яких 1 049 619 грн 16 коп. грошові кошти, що належали ОСОБА_1 до укладення шлюбу з ОСОБА_2 , тому особиста приватна власність позивача в цій квартирі визначається за вартісним показником об`єкта нерухомості на час його придбання та дорівнює 79,69 %, які для визначення ідеальної частки підлягають округленню до найближчої одиниці, що становить 80/100 та шляхом скорочення на 10, а потім на 2, ідеальна частка визначається у розмірі 4/5.
Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції.
Встановлено, що 02 березня 2019 року між сторонами зареєстровано шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 , виданим 02 березня 2019 року Центральним відділом реєстрації шлюбів ГТУЮ у м. Києві.
10 травня 2019 року між ОСОБА_5 , як продавцем та ОСОБА_2 , як покупцем укладено договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 .
Згідно п. 4 договору, продаж квартири вчинено за ціною 1 317 002 грн 40 коп.
Обґрунтовуючи поданий позов, ОСОБА_4 зазначив, що на придбання квартири він надав особисті кошти у розмірі 40 200 дол. США, решту коштів надала відповідачка. Враховуючи, що на придбання квартири позивач витратив свої особисті кошти, які накопичив до укладення шлюбу з відповідачкою, просив визнати за ним право власності на 4/5 частини квартири.
Відповідно до ч. 1 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).
Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (ч. 1 ст. 61 СК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є:
1) майно, набуте нею, ним до шлюбу;
2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування;
3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто;
4) житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду»;
5) земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним кодексом України.
У разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, це майно не може вважатися об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане.
Презумпція спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу, може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.
Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених законом.
На підтвердження позовних вимог, ОСОБА_4 надав: виписку за картковим рахунком за період з 01 січня 2019 року по 30 червня 2019 року; виписку за картковим рахунком клієнта за період з 21 листопада 2018 по 31 грудня 2018 року; копію виписки з особового рахунку АТ «УкрСиббанк»; банківський документ JPMorgan Chase Bank щодо переказу грошових коштів; довідку АТ «УкрСиббанк» щодо депозитної скриньки.  
Згідно наданих виписок, ОСОБА_4 мав у власності грошові кошти набуті до укладення шлюбу у сумі 40 000 дол. США 73 цента, що еквівалентно, станом на день укладення договору купівлі-продажу спірної квартири, 1 049 619 грн 16 коп., та які були зняті позивачем з банківського рахунку 16 квітня 2019 року.
Так, у шлюбі, до моменту придбання квартири, сторони перебували два місяці та 8 днів. 
Будь-яких доказів на підтвердження того, що за період перебування у шлюбі сторони внаслідок спільних трудових чи грошових затрат, мали суму у розмірі 1 317 002 грн 40 коп. матеріали справи не містять.
Доказів придбання спірної квартири за особисті кошти відповідачки матеріали справи також не містять.
Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що для придбання спірної квартири 10 травня 2019 року були використані в тому числі грошові особисті кошти у розмірі 1 049 619 грн 16 коп., що є еквівалентом 40 000 дол. США 73 центів, які належали ОСОБА_1 до укладення шлюбу з ОСОБА_2 . 
Доводи апеляційної скарги про те, що позивачем не надано доказів здійснення обміну валюти, доказів, що зазначені кошти були передані саме на придбання квартири, колегія суддів не приймає, оскільки позивачем надано докази наявності у нього особистих коштів у розмірі, який становить 79,69 % вартості спірної квартири. 
У свою чергу відповідачем не надано жодних доказів на підтвердження наявності у неї на момент придбання квартири грошових коштів, які були сплачені за договором купівлі-продажу квартири.  
Посилання в апеляційній скарзі на те, що позивач не заявив вимог про визнання квартири об`єктом права спільної сумісної власності, а отже позовні вимоги про визнання права власності на 4/5 частини квартири не підлягають задоволенню, колегія суддів відхиляє, оскільки предметом пред`явленого позову є визнання права особистої приватної власності на майно, а не поділ спільного сумісного майна. 
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що рішення суду від 21 жовтня 2021 року постановлено з додержанням норм матеріального і процесуального права, відтак підстав для його скасування за доводами апеляційної скарги немає.
Керуючись ст. 367, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, ст. 382 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-     
  
   постановив:
 
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 залишити без задоволення.
Рішення Оболонського районного суду м. Києва від 21 жовтня 2021 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного судового рішення.
 
Повний текст постанови виготовлено 22 серпня 2022 року.

 
Суддя-доповідач                                                                                              Є.В. Болотов 

 
 
Судді:                                                                                                               С.В. Кулікова

 
 
                                                                                                                                                                                         С.Г. Музичко