Номер провадження: 22-ц/813/6449/22 
Справа № 496/3232/21
Головуючий у першій інстанції Горяєв І. М.
Доповідач Сегеда С. М.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.05.2022 року                                                                 м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

Головуючого                        Сегеди С.М.,
суддів:                                Заїкіна А.П.,
                                       Комлевої О.С.,
                                                       
розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Ремського Євгена Вікторовича на рішення Біляївського районного суду Одеської області від 07 грудня 2021 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача: ОСОБА_3 , про стягнення збитків, завданих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,
                                встановив:

19.07.2021 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: ОСОБА_3 , про стягнення матеріальної шкоди у розмірі 119 335,78 грн. та моральної шкоди у сумі 10 000,00 грн., заподіяні внаслідок дорожньо-транспортної пригоди(далі - ДТП).
Позовні вимоги були обгрунтовані тим, що 26.10.2017 року ОСОБА_3 , керуючи автомобілем марки «DAF», державний номер НОМЕР_1 , з причепом марки «Kogel», державний номер НОМЕР_2 , виконуючи свої трудові обов`язки у ФОП ОСОБА_1 , біля буд. АДРЕСА_1 , не врахував дорожньої обстановки, не дотримався безпечної дистанції та скоїв зіткнення з автомобілем марки «Hyundai», державний номер НОМЕР_3 , під керуванням ОСОБА_2 , в результаті чого сталася ДТП та вказані транспортні засоби отримали механічні пошкодження. 
Вартість відновлювального ремонту становила 215 435,78 грн.
Заочним рішенням Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 17.01.2019 року у справі № 523/9017/18 встановлено факт винуватості ОСОБА_3 у ДТП, яка трапилася 26.10.2017 року біля буд. № 1, по вул. Вернідуба, у м. Одесі, за участі водія автомобіля марки «DAF», державний номер НОМЕР_1 , з причепом марки «Kogel», державний номер НОМЕР_4 , ОСОБА_3 та водія автомобілю «Hyundai», державний номер НОМЕР_3 , під керуванням ОСОБА_2 .
На момент ДТП цивільно-правова відповідальність ОСОБА_4 - власника автомобіля марки «DAF», державний номер НОМЕР_5 , з причепом марки «Kogel», державний номер НОМЕР_2 , була застрахована в Приватній страхові компанії «Українська пожежно-страхова компанія» (далі ПрАТ «УПСК»). 
22.11.2017 року ОСОБА_2 звернувся до ПрАТ «УПСК» із заявою про страхове відшкодування, за результатами розгляду якої ПрАТ «УПСК» було здійснено виплату страхового відшкодування позивачу у  розмірі 99 500,00 грн. за шкоду заподіяну майну та 3808,12 грн. компенсації витрат на медичне обстеження та лікування, шляхом перерахування цих коштів на банківський рахунок позивача. 
Посилаючись на те, що внаслідок ДТП йому було завдано матеріальну шкоду у розмірі 119 335,78 грн. та моральну шкоду у розмірі 10 000,00 грн., позивач ОСОБА_2 просив його позовні вимоги задовольнити. 
Рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 07.12.2021 року позовні вимоги ОСОБА_2 були задоволені.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 матеріальну шкоду у розмірі 119335,78 грн. та 10000,00 грн. моральної шкоди, які завдані внаслідок ДТП.
В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - адвокат Ремський Є.В. ставить питання про скасування рішення Біляївського районного суду Одеської області від 07.12.2021 року, та ухвалення нового рішення - про відмову в задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, з посиланням на те, що ОСОБА_1 не є належним відповідачем у справі.

У відповідності до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється 30.05.2022 року в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, оскільки цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи, у зв`язку з чим судове засідання не проводиться.
Згідно приписів ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Враховуючи вищенаведене, дана справа розглядається судом апеляційної інстанції в порядку спрощеного позовного провадження за наявними матеріалами без повідомлення учасників справи, як малозначна у зв`язку з її незначною складністю (ч. ч. 4, 6 ст. 19, ч. ч. 1, 2, 4 ст. 274 ЦПК України).
Крім того, у відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене).        
Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
У зв`язку з цим, датою ухвалення цього судового рішення є  30.05.2022 року.
При цьому, колегія суддів зазначає, що провадження по даній справі було відкрито ухвалою Одеського апеляційного суду від 28.03.2022 року (а.с. 161), згідно якої розгляд справи проводиться в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, без проведення судового засідання, та без повідомлення учасників справи, копію якої останні отримали належним чином, що передбачено ст. 130 ЦПК України, у тому числі відповідач ОСОБА_1 - через свого представника адвоката Ремського Є.В., що передбачено ч.5 ст. 130 ЦПК України (а.с. 162-166).

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про необхідність задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що третя особа ОСОБА_3 на час скоєння ДТП перебував у трудових відносинах з відповідачкою ОСОБА_1 , а тому саме роботодавець має відповідати за шкоду, заподіяну внаслідок ДТП (а.с. 114-119). 
Однак, колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступні обставини.
За змістом ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. 
У відповідності до ч.1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
З матеріалів справи вбачається, що 26.10.2017 року, ОСОБА_3 , керуючи автомобілем марки «DAF», державний номер НОМЕР_1 , з причепом марки «Kogel», державний номер НОМЕР_6 , біля буд. №1, по вул. Вернідуба, у с.Усатове, Біляївського району, Одеської області, не врахував дорожньої обстановки, не дотримався безпечної дистанції та скоїв зіткнення з автомобілем марки «Hyundai», державний номер НОМЕР_3 , під керуванням ОСОБА_2 , в результаті чого сталася ДТП та транспортні засоби отримали механічні пошкодження. 
Заочним рішенням Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 17.01.2019 року встановлено факт винуватості ОСОБА_3 у ДТП, яка сталася 26.10.2017 року біля буд. №1, по вул. Вернідуба, с. Усатове, Біляївського району, Одеської області, за участі водія автомобіля марки «DAF», державний номер НОМЕР_1 , з причепом марки «Kogel», державний номер НОМЕР_2 , ОСОБА_3 та водія автомобіля «Hyundai», державний номер НОМЕР_7 , ОСОБА_2 . Рішення набрало чинності 26.02.2019 року (а.с. 8-11).

Відповідно до ч.4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Тобто у передбаченому законом порядку встановлено, що у виникненні ДТП винний ОСОБА_3 , який залучений до участі у справі в якості третьої особи. 

Разом з тим, матеріали справи не мають доказів того, що на час скоєння ДТП ОСОБА_3 перебував у трудових відносинах з ОСОБА_1 .

Так, ч. 1 ст. 1172 ЦК України передбачено, що юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.
Згідно ч. 2 ст. 1887 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Таким чином, аналіз норм статей 1172 та 1187 ЦК України дає підстави стверджувати, що суб`єктом, який несе відповідальність за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є або юридична або фізична особа, з якою винною особою у вчиненні ДТП укладений трудовий договір, або законний володілець джерела підвищеної небезпеки.

Із письмових пояснень водія ОСОБА_3 , який визнаний виним у вчиненні ДТП, і який залучений до участі у справі в якості третьої особи, слідує, що він орендував автомобіль у ОСОБА_4 , який взагалі не залучений до участі у справі, і на час ДТП здійснював власне перевезення саме водій ОСОБА_3 (а.с.75).

Однак, в даному випадку відповідач ОСОБА_1 не є тією, або тією особою, а тому не може відповідати за шкоду, завдану позивачу ОСОБА_2 вчиненням третьою особою ОСОБА_3 ДТП під час керування автомобілем, яким відповідач ОСОБА_1 також не є власником. 
Як вбачається зі страхового полісу № АК/ 2738609, дійсним до 23.02.2018 року, власником автомобіля марки «DAF», державний номер НОМЕР_1 , з причепом марки «Kogel», державний номер НОМЕР_2 , на момент виникнення ДТП є ОСОБА_4 , з ким і був укладений даний страховий поліс (а.с. 42). 
За таких обставин, зважаючи на те, що відповідачка на момент скоєння ДТП не була власником автомобіля марки «DAF», державний номер НОМЕР_1 , з причепом марки «Kogel», державний номер НОМЕР_2 , та матеріали справи не мають доказів того, що вона була роботодавцем ОСОБА_3 , суд першої інстанції прийшов до необґрунтованого висновку, що саме ОСОБА_1 , як роботодавець ОСОБА_3 , має відповідати за шкоду, завдану внаслідок ДТП.

Ухвалюючи судове рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції зазначених обставини не врахував та виходив із того, що третя особа ОСОБА_3 перебував у трудових відносинах з відповідачкою ОСОБА_1 з посиланням на те, що із відповіді ГУ Пенсійного фонду України в Миколаївській області від 06.09.2019 року вбачається, що згідно з електронної бази даних Державного реєстру загальнообов`язкового соціального страхування ОСОБА_3 за звітний період з 01.10.2017 року по 31.12.2017 року звітувала як за найманого працівника та про нарахування йому заробітної плати і здійснення відрахувань на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування ФОП ОСОБА_1 (а.с.43).
Проте, згідно відповіді Южноукраїнського управління ГУ ДПС у Миколаївській області ДПС України від 11.10.2019 року та відомостей з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про суми виплачених доходів та утриманих них податків слідує, що період з четвертого кварталу 2017 року по четвертий квартал 2017 року сума нарахованого доходу ОСОБА_3 за 4-й квартал 2017 року склала 9600 грн. и сплачено ним податків 1728 грн. При цьому у вказаній відомості не зазначено, що його було прийнято на роботу (а.с.44, 45).

Крім того, як було зазначено вище, матеріали справи не мають доказів того, що на час скоєння ДТП ОСОБА_3 перебував у трудових відносинах з ОСОБА_1 .

Щодо доводів заявника апеляційної скарги стосовно не застосування судом першої інстанції строку позовної давності, колегія суддів зазначає наступне.
Позовна давність - це строк у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).
Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.
Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України за загальними правилами перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.
Початок перебігу позовної давності з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.
Як вбачається з матеріалів справи, заочним рішенням Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 17.01.2019 року встановлено факт винуватості ОСОБА_3 в скоєнні ДТП, яка сталася 26.10.2017 року (а.с. 8-11).
При цьому колегія суддів зазначає, що строк позовної давності в даному випадку починає свій перебіг з моменту встановлення факту винуватості ОСОБА_3 в скоєнні ДТП, а не з моменту скоєння ДТП, тобто з 17.01.2019 року.
Оскільки 19.07.2021 року ОСОБА_2 звернувся із даним позовом до суду за захистом порушеного права, то його звернення здійснено в межах строку позовної давності, 

Колегія суддів зазначає, що заявник апеляційної скарги надав суду достатні, належні і допустимі докази існування обставин, на які він посилається як на підставу своїх заперечень проти позовних вимог, оскаржуваного судового рішення та доводів апеляційної скарги. 

За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
У відповідності до ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
При цьому, докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржуване судове рішення не відповідає зазначеним вимогам, доводи апеляційної скарги його спростовують, оскільки рішення ухвалено не у відповідності до вимог матеріального та процесуального права, у зв`язку з чим апеляційну скаргу слід задовольнити, оскаржуване рішення суду скасувати, і прийняти постанову, якою в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: ОСОБА_3 , про стягнення збитків, завданих внаслідок ДТП, відмовити.

Крім того, у відповідності ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Так, враховуючи, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з позивача ОСОБА_2 на користь відповідачки ОСОБА_1 слід стягнути судовий збір за розгляд справи у суді апеляційної інстанції у розмірі 1940,04 грн. (а.с. 157, 160). 

Також колегія суддів зазначає, що оскільки зазначена справа згідно п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України є малозначною, то у відповідності до п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України постанова в касаційному порядку оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 141, 367, 368, п.2 ч.1 ст. 374, п.4 ч.1 ст. 376, ст.ст. 381 - 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд
                                 постановив:        

Апеляційну представника ОСОБА_1 - адвоката Ремського Євгена Вікторовича, задовольнити.
Рішення Біляївського районного суду Одеської області від 07 грудня 2021 року скасувати.

Прийняти постанову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача: ОСОБА_3 , про стягнення збитків, завданих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Стягнути з ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_8 , на користь ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_9 , судовий збір за розгляд справи у суді апеляційної інстанції у розмірі 1940,04 (одна тисяча дев`ятсот сорок гривень 04 копійки).

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України.

Судді Одеського апеляційного суду:                                С.М. Сегеда        

А.П. Заїкін 

О.С. Комлева