ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ  

28 липня 2022 року 	м.Суми	

Справа №585/14/22 
Номер провадження 22-ц/816/635/22

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
головуючого - Ткачук С. С. (суддя-доповідач),
суддів -          Кононенко О. Ю. ,  Левченко Т. А. 
за участю секретаря судового засідання - Назарової О.М., 
учасники справи: 
позивач – Публічне акціонерне товариство акціонерний банк «Укргазбанк»,
відповідачі – ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Роменського міськрайонного суду Сумської області від 10 березня 2022 року, в складі судді Євлах О.О., ухвалене у м. Ромни,

                                                     в с т а н о в и в:

Звернувшись до суду у січні 2022 року із позовною заявою, ПАТ АБ «Укргазбанк» просило суд стягнути в солідарному порядку з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь АБ «Укргазбанк» заборгованість із сплати 3% річних та інфляційних втрат за несвоєчасне виконання рішення Роменського міськрайонного суду Сумської області від 28.12.2007 року у справі №2-859/2007 в загальній сумі 11 234,84 грн.
Свої вимоги мотивував тим, що 06.03.2006 року між АБ «Укргазбанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 19, згідно якого ОСОБА_1 надано кредит в сумі 52 000,00 гривень зі сплатою 21 % річних. Зазначав, що 06.03.2006 року в забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором між АБ «Укргазбанк», ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено договір поруки, відповідно до якого ОСОБА_2 зобов`язався нести солідарну відповідальність з позичальником, тобто ОСОБА_1 , за порушення виконання зобов`язання по кредитному договору. Вказав, що в процесі користування кредитним коштами ОСОБА_1 неодноразово порушувала свої зобов`язання по кредитному договору щодо своєчасного погашення кредитних платежів у зв`язку з чим банк звернувся до Роменського міськрайонного суду Сумської області із позовною заявою про стягнення всієї заборгованості за кредитним договором на загальну суму 62 687,79 грн. та судові витрати. Рішенням Роменського міськрайонного суду Сумської області у справі № 2-859/2007 позов банку до відповідачів задоволений повністю. Враховуючи, що рішення суду у справі № 2-859/2007 виконувалося протягом значного проміжку часу, банк подав до суду з позов про стягнення інфляційних втрат – 7 451,48 грн. та 3 % процентів річних – 3 783,36 грн., передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України.
Рішенням Роменського міськрайонного суду Сумської області від 10 березня 2022 року позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто в солідарному порядку з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ АБ «Укргазбанк»  заборгованість із сплати 3 % річних та інфляційних втрат за несвоєчасне виконання рішення Роменського міськрайонного суду Сумської області від 28.12.2017 року у справі № 2-859/2007 в загальній сумі 10 995,44 грн. Стягнуто з ОСОБА_1 та ОСОБА_2   на користь ПАТ АБ «Укргазбанк»  2 221,64 грн. сплаченого судового збору по 1 110,82 грн. В іншій частині позовних вимог відмовлено.
Не погоджуючись із вказаним рішенням, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права та невідповідності висновків суду обставинам справи, що призвело до ухвалення необґрунтованого і незаконного рішення суду, просить рішення суду скасувати та ухвалите нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.
Доводи апеляційної скарги мотивує тим, що судом першої інстанції, в порушення вимог п. 1 ч. 2 ст. 223 ЦПК України, розглянуто справу без участі відповідача ОСОБА_1 щодо якої відсутні відомості про вручення їй повідомлення про дату, час і місце судового засідання, що є підставою для відкладення розгляду справи. Зазначає, що згідно платіжного доручення №27491 від 18.11.2021 року Роменським МРВДВС Пн-Сх МРУМЮ (м. Суми) перераховано АБ «Укргазбанк» заборгованість ОСОБА_1 згідно вик. док. № 2-859/07 від 18.08.2008 р.; № 52329884 в розмірі 33 364,99 грн., що на 11 711,89 грн. більше, ніж зазначено у виписці / особовому рахунку ОСОБА_1 з 01.12.2018 по 29.12.2021, що свідчить про відсутність у неї заборгованості за несвоєчасне погашення кредиту і процентів згідно рішення суду та повну безпідставність нарахування заборгованості після 18.11.2021 року. Стверджує, що зроблений судом першої інстанції висновок про існування у ОСОБА_1 заборгованості зі сплати 3% річних і інфляційних втрат та ухвалене відповідно до нього оскаржуване рішення суперечить обставинам справи та вимогам ст.ст. 89, 263 ЦПК України.
Представник відповідач ОСОБА_1 в судовому засіданні апеляційну скаргу підтримав та просив її задовольнити. 
Представник  банку  в судовому засіданні апеляційну скаргу не визнав, проти доводів викладених в ній заперечував та просили суд в її задоволенні відмовити. Відзив на апеляційну скаргу не подав.           
Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.  
Судом першої інстанції встановлені обставини, які вбачаються з матеріалів справи та не оспорюються сторонами про те, що 06.03.2006 року між ВАТ АК «Укргазбанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 19. Згідно п. 1.1. банк надав позичальнику споживчий кредит в сумі 52 000,00 грн. на строк з 06.03.2006 року по 05.03.2009 року зі сплатою процентів за користування кредитом, виходячи з 21 % річних. Згідно п. 3.3.1 позичальник зобов`язується використати кредит в сумі 52 000,00 грн. на зазначені в п. 1.3 даного договору цілі та сплачувати заборгованість за кредитом згідно графіку погашення кредиту (додаток № 1 до кредитного договору), який є невід`ємною частиною цього договору на рахунок № НОМЕР_1 у СФ ВАТ АБ «Укргазбанк», МФО 337342 (а.с. 5-8).
06.03.2006 року між ВАТ АК «Укргазбанк» та ОСОБА_2 укладено договір поруки. Відповідно до п. 1.3. договору - поручитель відповідає за повернення заборгованості за кредитним договором в тому ж об`ємі, що і позичальник - за сплату кредиту, процентів за користування кредитом, неустойки (штрафу, пені) за невиконання або неналежне виконання зобов`язань - в повному об`ємі (а.с. 9-10).
Рішенням Роменського міськрайонного суду Сумської області від 28.12.2007 року у справі № 2-859/2007 стягнуто з ОСОБА_1 і ОСОБА_2 в солідарному порядку на користь ВАТ АБ «Укргазбанк» в особі Сумської філії заборгованість по кредитному договору в сумі 40 375,69 грн., заборгованості по нарахованих відсотках в сумі 9 877,26 грн., пеню в розмірі 12 434,84 грн., а також відшкодування витрат по оплаті судового збору в розмірі 626,88 грн. та за інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в розмірі 30,00 грн. в рівних долях з кожного (а.с. 11-12).
Згідно розрахунку заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором № 19 від 20.03.2006 року всього заборгованість за несвоєчасне погашення кредиту та процентів (3 % річних) за період з 16.12.2018 року по 15.12.2021 року (включно) складає 3783,36 грн. та всього сума збільшення заборгованості з урахуванням індексу інфляції за несвоєчасне погашення кредиту та відсотків станом на 30.11.2021 року (включно) складає 7 451,48 грн. (а.с. 13-14).
Згідно виписки  по особовому рахунку з 01.12.2018 року по 29.12.2021 року зараховано коштів від Роменського МРВ ДВС ГТУЮ за виконавчим листом № 2-859/07 за кредитним договором № 19 від 06.03.2006 року кредит ОСОБА_1 в сумі 21 653,10 грн. (а.с. 15-17).
Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що вимога позивача на отримання інфляційних втрат та процентів річних пов`язаних із несвоєчасним виконання грошового зобов`язання є його правом, а відповідачами не надано доказів того, що таке невиконання сталося не з їх вини, та дійшов висновку, що з відповідачів в солідарному порядку на користь позивача підлягає стягненню інфляційні втрати в суті 7 269,92 грн. та 3 % річних в сумі 3 725,52 грн. в межах строку загальної позовної давності.
Однак,  суд першої інстанції ухвалюючи рішення  не звернув уваги, що відповідач ОСОБА_1   своєчасно повідомлялась про дати і час судових засідань. Так відповідно до рекомендованого повідомлення про вручення судової повістки щодо виклику  до суду 10.03.2022 на 15 годину  вона  її отримала тільки 28.03.2022 і  на час  прийняття рішення у суду першої інстанції не було  належного підтвердження про її обізнаність про  дату та час проведення засідання суду (а.с.69).
Як передбачено у частинах 1,5 ст. 128 ЦПК України суд викликає учасників справи у судове засідання або для участі у вчиненні процесуальної дії, якщо визнає їх явку обов`язковою. Судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання,  
Наслідки неявки в судове засідання учасника справи наведені у ст. 233 цього Кодексу. Неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею, проте суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку з таких підстав: 1) неявка в судове засідання учасника справи, щодо якого відсутні відомості про вручення йому повідомлення про дату, час і місце судового засідання; 2) перша неявка в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними
Згідно матеріалам справи  ухвалою суду від 12.01.2022 року справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження і вперше призначено до розгляду на 11.02.2022 о 9 годині. Однак,  проведення судового засідання не відбулось через  відпустку судді. Проведення наступного судового засідання  призначено на 21.02.2022, проте відсутні дані про направлення  судової повістки   відповідачу ОСОБА_1   на цю дату.  У протоколі судового засіданні за 21.02.2022  відображено, що представник  ОСОБА_1 повідомив по телефону, що  вона проходить стаціонарне лікування. 
Розгляд справи відкладено на 10.03.2022 о 15 годині і  останній направлено поштою судову повістку, яку вона  тільки  28.03.2022.
З урахуванням викладеного колегія суддів визнає обґрунтованими доводи  апеляційної скарги щодо проведення розгляду  справи судом за відсутності ОСОБА_1 ,  як учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду, притому, що  таке повідомлення є обов`язковим,  і відповідно до ч.3 ст. 376 таке порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, оскільки відповідач, як учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.
Отже рішення суду першої інстанції  підлягає скасуванню і  апеляційний суд приймає  нове рішення.
Вирішуючи заявлений спір, враховуючи заявлені  ОСОБА_1 у відзиву на позов вимоги про застосування позовної давності, колегія суддів приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню частково. 
Згідно із ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит і сплатити проценти.
За ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Виконання зобов`язання може забезпечуватися порукою (ч. 1 ст. 546 ЦК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.
Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).
Відповідно до статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за неналежне виконання зобов`язання.
Положення зазначеної норми права передбачають, що зобов`язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов`язки можуть визначатися у рішенні суду.
Відповідно до висновків, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 року у справі № 444/9519/12, від 04.07.2018 року у справі № 310/11534/13-ц, від 31.10.2018 року у справі № 202/4494/16-ц, якщо банк використав право вимоги дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, а також сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 ЦК України, то такими діями кредитор на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом. Кредитодавець втрачає право нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку у разі пред`явлення вимоги до позичальника про дострокове погашення боргу на підставі ст. 1050 ЦК України. Разом з тим права та інтереси кредитодавця в таких правовідносинах забезпечуються ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
Правовий аналіз положень статей 526, 599, 611, 625 ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за кредитним договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ст. 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення. Зазначена позиція підтверджена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 року у справі № 310/11534/13-ц, від 04.06.2019 року у справі № 916/190/18.
Таким чином, з ухваленням рішення про стягнення боргу у 2007 році зобов`язання відповідачів сплатити заборгованість за кредитним договором не припинилося та тривало до моменту фактичного виконання грошового зобов`язання 19 листопада 2021 року (дата зарахування коштів від Роменського МРВДВС Пн-Сх МРУМЮ за платіжним дорученням № 27491 від 18.11.2021 року, заборг. ОСОБА_1 згідно вик. док. № 2-859/07 від 18.08.2008 р.; № 52329884 (а.с. 42), тобто дата останнього платежу з погашення боргу). Відтак кредитор має право на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення до 19 листопада 2021 року.
Разом з тим главою 19 ЦК України визначено строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, тобто позовну давність.
Аналіз змісту наведених норм матеріального права у їх сукупності дає підстави для висновку, що до правових наслідків порушення грошового зобов`язання, передбачених ст. 625 ЦК України, застосовується загальна позовна давність тривалістю у три роки (ст. 257 цього Кодексу).
Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ст. 267 ЦК України).
Порядок відліку позовної давності наведено у ст. 261 ЦК України. Зокрема, відповідно до частини першої цієї статті перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.
Оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених ст. 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення інфляційних втрат і 3 % річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення.
Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України), а тому 19 листопада 2021 року (дата остаточного погашення заборгованості, стягнутої за судовим рішенням) і є датою, коли зобов`язання відповідачів перед банком за кредитним договором припинилося.
Законодавець визначає обов`язок боржника сплатити суму боргу з урахуванням рівня інфляції та 3 % річних за увесь час прострочення, у зв`язку із чим таке зобов`язання є триваючим.
Отже, невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову. Зазначена позиція підтверджена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 08.11.2019 року у справі № 127/15672/16-ц.
У цій справі АБ «Укргазбанк» пред`явило позов 30 грудня 2022 року про стягнення 3 % річних за час прострочення, який, як він вважав, тривав з 16 грудня 2018 року по 15 грудня 2021 року та суму збільшення заборгованості з урахуванням індексу інфляції за несвоєчасне погашення кредиту та відсотків за період з 16.12.2018 року по 30.11.2021 року.
Проте, як зазначено вище, після 19.11.2021 року нарахування  3 % річних за час прострочення та інфляційних втрат, є необґрунтованим, оскільки 19.11.2021 року зобов`язання відповідачів перед банком за погашення боргу по кредитному договору припинилося.
Враховуючи те, що право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення (в даному випадку, - 19.11.2021 року) і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову (в даному випадку, - 30.12.2018 року), АБ «Укргазбанк» пропустив строк звернення до суду з вимогами про стягнення коштів за період з 16.12.2018 року по 30.12.2018 року.
Оскільки  відповідачем ОСОБА_1 у відзиву на позов заявлено про застосування  строку позовної давності, відповідно до ст. 267 ЦК України є  підстави для відмови у задоволені вимоги  за період з 16.12.2018 року по 30.12.2018 року.
Отже, 3% річних (за період з 30.12.2018 року по 17.07.2019 року) становить: 50 252,95 грн. (сума боргу за період з 30.12.2018 року по 17.07.2019 року)  / 365 (кількість днів у році) х 200 (кількість днів прострочення за сумою боргу) х 0,03 (3% річних) = 826,06 грн.
3% річних (за період з 18.10.2021 року по 18.11.2021 року) становить: 30 884,74 грн. (сума боргу за період з 18.10.2021 року по 18.11.2021 року (включно)  / 365 (кількість днів у році) х 32 (кількість днів прострочення за сумою боргу) х 0,03 (3% річних) = 81,23 грн.
Таким чином, загальний розмір 3 % річних за період з 30.12.2018 року по 18.11.2021 року складає: 826,06 грн. (3% річних (за період з 30.12.2018 року по 17.07.2019 року) + 2 774,61 грн. (3% річних (за період з 18.07.2019 року по 17.10.2021 року (згідно розрахунку на а.с. 13) + 81,23 грн. (3% річних (за період з 18.10.2021 року по 18.11.2021 року (включно) = 3 681,90 грн.
Крім того, сума боргу з урахуванням індексу інфляції повинна розраховуватися, виходячи з індексу інфляції за кожний місяць (рік) прострочення, незалежно від того, чи був в якийсь період індекс інфляції менше одиниці (тобто мала місце не інфляція, а дефляція) (постанова Вищого господарського суду України від 05.04.2011 року № 23/466 та лист Верховного Суду України «Рекомендації щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ» від 03.04.1997 року № 62-97р).
Інфляційні втрати розраховуються шляхом множення суми заборгованості на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу. При цьому сума боргу, яка виникла з 1 по 15 день відповідного місяця, індексується з врахуванням цього місяця, а якщо сума боргу виникла з 16 по 31 день місяця, розрахунок починається з наступного місяця. Аналогічно, якщо погашення заборгованості здійснено з 1 по 15 день відповідного місяця, інфляційні втрати розраховуються без врахування цього місяця, а якщо з 16 по 31 день місяця, то інфляційні втрати розраховуються з врахуванням даного місяця (Про практику застосування Вищим господарським судом України у розгляді справ окремих норм матеріального права від 17.07.2012 року № 01-06/928/2012).
Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів. Таким чином, інфляційне збільшення нараховується на суму боргу і є видом відшкодування втрат при недобросовісному виконанні грошових зобов`язань.
З наведеного вбачається, що нарахування суми збільшення заборгованості з урахуванням індексу інфляції за несвоєчасне погашення кредиту та відсотків за період з 16.12.2018 року по 30.12.2018 року, є необґрунтованим, а нарахування здійснені за період з 01.11.2021 року по 30.11.2021 року – помилковими, оскільки 19.11.2021 року зобов`язання відповідачів перед банком за погашення боргу по кредитному договору припинилося.
Отже, у період з 01.11.2021 року по 18.11.2021 року індексація на суму 30 884,74 грн. (сума боргу за період з 18.10.2021 року по 18.11.2021 року (включно) складає: 30 884,74 грн. (сума боргу) ? 100,8% (індекс інфляції за листопад 2021 року) / 100% ? 30 884,74 грн. (сума боргу) = 247,08 грн.
Таким чином, загальний розмір інфляційних втрат за період з 30.12.2018 року по 18.11.2021 року складає: 7 004,87 грн. (інфляційні втрати (за період з 01.01.2019 року по 31.10.2021 року (згідно розрахунку на а.с. 13-14) + 247,08 грн. (інфляційні втрати (за період з 01.11.2021 року по 18.11.2021 року (включно) = 7 251,95 грн.
З огляду на викладене, колегія суддів апеляційного суду визнає що вимога позивача на отримання інфляційних втрат та процентів річних пов`язаних із несвоєчасним виконання грошового зобов`язання є його правом, яке виникає з моменту порушення грошового зобов`язання та підлягає захисту шляхом стягнення з відповідачів, проте, як з урахуванням до моменту усунення порушення цього права (тобто погашення боргу), так і з урахуванням обмеження останніми трьома роками, які передували подачі такого позову. 
Таким чином, колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги про те, що поза увагою місцевого суду залишилась суттєва обставина у справі, а саме момент (дата) усунення боржником порушення грошового зобов`язання (19.11.2021 року), у зв`язку із чим, місцевий суд невірно визначив розмір нарахувань за ст. 625 ЦК України, які підлягають стягненню з відповідачів.
Доводи апелянта про те, що згідно платіжного доручення №27491 від 18.11.2021 року Роменським МРВДВС Пн-Сх МРУМЮ (м. Суми) перераховано АБ «Укргазбанк» заборгованість ОСОБА_1 згідно вик. док. № 2-859/07 від 18.08.2008 р.; № 52329884 в розмірі 33 364,99 грн., що на 11 711,89 грн. більше, ніж зазначено у виписці / особовому рахунку ОСОБА_1 з 01.12.2018 по 29.12.2021, що свідчить про відсутність у неї заборгованості за несвоєчасне погашення кредиту і процентів згідно рішення суду та повну безпідставність нарахування заборгованості після 18.11.2021 року, колегія суддів відхиляє, оскільки, по-перше, частина коштів в сумі 12 434,84 грн. направлена АБ «Укргазбанк» на погашення пені (а.с. 55) стягнутої за рішенням Роменського міськрайонного суду Сумської області від 28.12.2007 року у справі № 2-859/2007 (а.с. 11-12), а по-друге, не спростовує факту порушення строків виконання зобов`язань з боку відповідачів.
Інші аргументи апеляційної скарги фактично зводяться до переоцінки доказів у справі та не дають підстав для встановлення неправильного застосування судом норм матеріального та порушення норм процесуального права, не спростовують висновків суду першої інстанції, викладених у мотивувальній частині оскаржуваного рішення.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, й міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення («Серявін та інші проти України» (Seryavin and Others v. Ukraine) від 10.02.2010 року, заява № 4909/04).
Таким чином, колегія суддів  ухвалює постанову  про часткове задоволення позову  і проводить новий розподіл судових витрат пропорційно задоволеної частини позову відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України..
Відповідно до ст. 141 ЦПК України при частковому задоволенні позову з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь АБ «Укргазбанк» підлягає стягненню сплачений судовий збір за розгляд справи в суді першої інстанції у сумі 2 209,16 грн. пропорційно по 1 104,58 грн. з кожного.
Також, ухвалою Сумського апеляційного суду від 27 травня 2022 року клопотання ОСОБА_1 про звільнення від сплати судового збору задоволено та звільнено ОСОБА_1 від сплати судового збору за подання апеляційної скарги на рішення Роменського міськрайонного суду Сумської області від 10 березня 2022 року, розмір якого з урахуванням вимог п. 6 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» становив 3 405,00 грн.
Враховуюче наведене, з урахуванням часткового задоволення апеляційної скарги з АБ «Укргазбанк» на користь держави підлягає стягненню сума судового збору, пов`язаного із поданням апеляційної скарги у розмірі 3 313,75 грн.
Відповідно до ч.6 ст. 19 ЦПК України  дана справа є малозначною, оскільки  ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381-382, 389 ЦПК України, апеляційний суд, - 
                                                    п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення Роменського міськрайонного суду Сумської області від 10 березня 2022 року скасувати і ухвалити нове рішення.
Позов задовольнити частково. 
Стягнути в солідарному порядку з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства Акціонерного банку «Укргазбанк» заборгованість із сплати 3 % річних та інфляційних втрат за несвоєчасне виконання рішення Роменського міськрайонного суду Сумської області від 28.12.2017 року у справі № 2-859/2007 в загальній сумі 10933 (десять тисяч дев`ятсот тридцять три) гривні 85 копійок.
Стягнути з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства Акціонерного банку «Укргазбанк» 2 209,16 (дві тисячі двісті дев`ять) гривень 16 копійок сплаченого судового збору по 1 104,58 (одній тисячі сто чотири) гривень 58 копійок з кожного.
Стягнути з Публічного акціонерного товариства Акціонерного банку «Укргазбанк» на користь держави суму судового збору, пов`язаного із поданням апеляційної скарги у розмірі 3 313 грн. 75 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає. 

Повне судове рішення складено  28 липня 2022 року.
                                             
Головуючий -  	С. С. Ткачук	

Судді:                                                                                        О. Ю. Кононенко 

                                                                                                   Т. А. Левченко