ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

07 червня 2022 року	  м. Одеса	Справа № 916/3735/21	
          Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого судді: Колоколова С.І.
суддів: Разюк Г.П., Савицького Я.Ф.
за участю представників учасників справи:
Справа розглядається в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи
розглянувши  апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "СУХА БАЛКА"
на рішення  Господарського суду Одеської області від „03” лютого 2022р., повний текст якого складено та підписано „08” лютого 2022р.
у справі №916/3735/21
за позовом Приватного акціонерного товариства "СУХА БАЛКА"
до відповідача Акціонерне товариство "Українська залізниця" в особі Регіональної філії Одеська залізниця Акціонерного товариства "Українська залізниця" 
про стягнення 12813,30 грн., -          
головуючий суддя – Демешин О.А.
місце прийняття рішення: Господарський суд Одеської області

ВСТАНОВИВ:

          В грудні 2021р. до Господарського суду Одеської області надійшла позовна заява Приватного акціонерного товариства "СУХА БАЛКА" (далі ПрАТ "СУХА БАЛКА", позивач) про стягнення з Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Одеська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" (далі АТ "Українська залізниця", відповідач, апелянт) 12813,30 грн вартості недостачі вантажу.
          Обґрунтовуючи позовні вимоги ПрАТ "СУХА БАЛКА" посилався на те, що між ПрАТ "СУХА БАЛКА" та підприємством "DUFERCO SA" укладено 27.01.2020 контракт № 2020-DSA-17012020 на поставку продукції (залізної руди), в межах виконання контракту 08.06.2021 позивачем як відправником на підставі залізничної накладної № 45734662 завантажено вантаж у вагон №53068961 та подано їх до забирання АТ "Українська залізниця" на ст. Роковата.  Відповідачем прийнято до перевезення вагони шляхом проставлення в графі накладної № 45734662 електронного цифрового підпису. Проте, 11.06.2021 на ст. Ізмаїл Од. складено комерційний акт: № 404503/68 (маса вантажу менше на 3600 кг, ніж та, що зазначена у залізничній накладній № 45734662 (вагон № 53068961), враховуючи природну втрату вантажу під час перевезення загальна кількість нестачі вантажу за накладною № 45734662 становить 3,6 т.
Рішенням Господарського суду Одеської області від 03.02.2022 у справі №916/3735/21 (суддя Демешин О.А.) у задоволенні позовних вимог відмовлено.
Відмовляючи в задоволені позовних вимог, місцевий господарський суд дійшов висновку, що матеріалами справи підтверджується прибуття вагону № 53068961 на станцію призначення Ізмаїл у технічно справному, проте комерційно не придатному стані для перевезення агломерату дрібної фракції, обов`язок встановлення якого покладено на позивача, як відправника вантажу, а нестача вантажу виникла виключно з вини вантажовідправника (Позивача), через невиконання ним вимог ст. 31, ст. 32 Статуту, п. 2.3 Правил перевезення вантажів навалом та насипом та п. 4, п. 5 Правил перевезення вантажів у вагонах відкритого типу.
Не погодившись з прийнятим рішенням, Приватне акціонерне товариство "СУХА БАЛКА" звернулось з апеляційною скаргою до Південно-західного апеляційного господарського суду, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Одеської  області від 03.02.2022 у справі №916/3735/21 та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги Приватного акціонерного товариства "СУХА БАЛКА", посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, що призвело помилкового рішення, ґрунтуючись на висновках, зроблених після неповного та необ`єктивного з`ясування всіх дійсних обставин, що мають значення для справи, а тому підлягає скасуванню. 
Так, апелянт зазначає, що:
-  з боку відповідача були відсутні будь-які нарікання щодо порушення порядку навантаження, оформлення передбачених Статутом документів, а також відомостей зазначених відповідачем у відповідних графах залізничної накладної №53068961, в тому числі маси вантажу, що перевозиться;
- втрата вантажу виникла через недбалість Залізниці, а тому саме на останню покладається відповідальність за незбереження(втрату,нестачу) прийнятого до перевезення вантажу у розмірі фактично заподіяної шкоди;
- Залізниця після проставлення відповідної відмітки в залізничній накладній №45734662 підтвердила, що вагони за вказаними накладними придатні до перевезення і в комерційному, і в технічному стані, та взяла на себе відповідальність за збереження вантажу від часу його прийняття для перевезення і до моменту видачі одержувачу, а також підтвердила, що саме вона несе відповідальність за втрату, нестачу та пошкодження прийнятого до перевезення вантажу. Отже, ПрАТ "СУХА БАЛКА" здійснювалось навантаження вантажу у технічно та комерційно справні вагони, що було підтверджено працівниками Залізниці.
А тому, на думку скаржника, Господарський суд Одеської області при прийнятті оскаржуваного рішення не приділив уваги наявним доводам позивача у їх сукупності, судом не було здійснено належного аналізу документального обґрунтування відсутності вини ПрАТ "СУХА БАЛКА", що стало наслідком відмови у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, за відсутності належних на те підстав.
Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 04.04.2022 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства "СУХА БАЛКА" на рішення  Господарського суду Одеської області від „03” лютого 2022р. у справі №916/3735/21.          Розгляд апеляційної скарги Приватного акціонерного товариства "СУХА БАЛКА" ухвалено здійснювати у спрощеному позовному провадженні без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами в порядку письмового провадження.           Суд апеляційної інстанції, у відповідності до ст. 269 Господарського процесуального кодексу України, переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Відповідно до частини тринадцятої статті 8 Господарського процесуального кодексу України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Згідно із частиною третьою статті 270 Господарського процесуального кодексу України розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється у судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених частиною десятою цієї статті та частиною другою статті 271 цього Кодексу.
Переглянувши у порядку письмового провадження оскаржуване у справі рішення суду першої інстанції, дослідивши доводи, наведені в апеляційній скарзі, перевіривши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла до наступних висновків.
Як свідчать матеріали справи та встановлено господарським судом, 27.01.2020 між ПрАТ "СУХА БАЛКА" та підприємством "DUFERCO SA" було укладено контракт №2020-DSA-17012020 про поставку продукції (залізної руди).
08.06.2021 за залізничною накладною № 45734662 ПРАТ "СУХА БАЛКА" (Відправник) зі станції відправлення Роковатая до станції призначення Ізмаїл (експ.) відвантажено на адресу ДП "ІЗМАЇЛЬСЬКИЙ МОРСЬКИЙ ТОРГОВЕЛЬНИЙ ПОРТ" (Одержувач) у вагоні № 53068961 залізну руду масою 70000 кг.
У вказаній залізничній накладній, а саме графі 7 зазначено згідно контракту № 2020-DSA-17012020 від 27.01.2020 для вивезення водним транспортом у Сербію: порт Smederevo, Serbia для одержувача HBIS GROUP SERBIA IRON I STEEL D.0.0 BELGRAD, BULEVAR MIHAJLA PUPINA 6, BELGRADE-NEW BELGRADE, 11000 BELGRADE.
У графі 26 вказаної накладної зазначено, що маса вантажу визначена на вагонних вагах. Правильність внесених відомостей до вищезазначеної накладної підтвердив своїм підписом представник відправника.
На станції відправлення вантаж прийнятий до перевезення працівниками залізниці без зауважень, зокрема, не було зроблено зауважень щодо непридатності вагонів для перевезення вантажу навалом у вагонах відкритого типу в комерційному відношенні.
На станції призначення Ізмаїл Од. була виявлена невідповідність фактичної маси вантажу з масою вантажу, яка зазначена вантажовідправником у накладній, та здійснено комісійне переважування спірних вагонів, за результатами якого складено 11.06.2021 комерційний акт № 404503/68 відповідно до якого встановлено фактичну масу вантажу у вагоні № 53068961 брутто 89  900, тара 23  500 кг, нетто 66 400 кг, що менше ваги зазначеної у документі на 3600 кг; навантаження у вагоні нерівномірне, нижче бортів на 400-500 мм; на поверхні вантажу мається воронкоподібне заглиблення по середині над 3-4 люками діаметром 1500 мм глибиною до полу вагону; маються залишки вантажу на хребтовій та поперечній балках; течі по ст. Ізмаіл нема; вагон технічно справний, про що складено тех. Акт №12 від 11.06.2021; в вагоні нещільне прилягання 3-го люку до хребтової балки: зазор довжиною 700 мм, шириною 40 мм; при переважуванні були присутні ДСЗМ Кулікова Н.І., агент комерційний Грекова Є.Ю., представник ДП «Ізм МТП» Ісарева О.М.; переважування проводилося двічі, недостача підтвердилася.
Комерційний акт підписаний належними особами згідно з п.10 Правил складення актів, затверджених наказом Міністерства транспорту України № 334 від 28.05.2002 начальником станції, комерційним агентом, а також представником одержувача. Правильність оформлення комерційних актів та їх дійсність сторонами не заперечується.
13.09.2021 ПрАТ "СУХА БАЛКА" складено та  надіслано АТ "Українська залізниця" претензію про стягнення шкоди, завданої несхоронністю вантажу. Окрім претензії, зокрема надіслано оригінал накладної № 45734662, оригінал комерційного акту № 404503/68.
Згідно зі статтею 909 Цивільного кодексу України, за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити ввірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату. Аналогічні положення закріплені в статті 307 Господарського кодексу України.
Укладення договору перевезення вантажу відповідно до ч.3 ст.909 ЦК України та ч.2 ст.307 ГК України підтверджується складанням транспортної накладної.
Стаття 6 Статуту залізниць України визначає, що накладна - це основний перевізний документ встановленої форми, оформлений відповідно до Статуту та правил і наданий залізниці разом з вантажем. Накладна є обов`язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажів, яка укладається між відправником і залізницею. Накладна супроводжує вантаж на всьому шляху перевезень до станції призначення.
Одержувачем вантажу відповідно до залізничної накладної є ДП "ІЗМАЇЛЬСЬКИЙ МОРСЬКИЙ ТОРГОВЕЛЬНИЙ ПОРТ".
Відповідно до ст.110 Статуту залізниця несе відповідальність за збереження вантажу від часу його прийняття для перевезення і до моменту видачі одержувачу або передачі згідно з Правилами іншому підприємству.
Згідно з ст.113 Статуту за незбереження (втрату, нестачу, псування і пошкодження) прийнятого до перевезення вантажу, багажу, вантажобагажу залізниці несуть відповідальність у розмірі фактично заподіяної шкоди, якщо не доведуть, що втрата, нестача, псування, пошкодження виникли з не залежних від них причин.
Відповідно до ст.ст.114, 115 Статуту залізниця відповідає за незбереження прийнятого до перевезення вантажу у розмірі дійсної вартості втраченого вантажу. Вартість вантажу визначається на підставі загальної суми рахунку або іншого документа відправника, який підтверджує кількість і вартість відправленого вантажу, зокрема договору або контракту купівлі-продажу, специфікації на вантаж, довідки відправника про кількість, ціну, вартість відправленого вантажу, підписаної головним (старшим) бухгалтером.
Пунктом 2 ст. 308 Господарського кодексу України передбачено, що відповідальність перевізника за збереження вантажу виникає з моменту прийняття вантажу до перевезення.
Відповідно до ст.12 Закону України «Про залізничний транспорт» залізниці та підприємства залізничного транспорту загального користування забезпечують збереження вантажу, багажу та вантажобагажу на шляху слідування та на залізничних станціях згідно з чинним законодавством України.
Відповідно до ст. 908 Цивільного кодексу України умови перевезення вантажу, пасажирів, багажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо перевезень встановлюється договором, якщо інше не встановлено цим кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.
Пунктом 31 Статуту передбачено, що залізниця зобов`язана подавати під завантаження справні, придатні для перевезення відповідного вантажу, очищені від залишків вантажу, сміття, реквізиту, а у необхідних випадках - продезінфіковані вагони та контейнери. Додаткова підготовка вагонів та контейнерів під завантаження вантажів, що потребують особливих умов перевезення і зберігання, може здійснюватися залізницею на підставі договору за рахунок відправника. Придатність рухомого складу для перевезення вантажу в комерційному відношенні визначається: вагонів - відправником, якщо завантаження здійснюється його засобами, або залізницею, якщо завантаження здійснюється засобами залізниці; контейнерів, цистерн та бункерних напіввагонів - відправником.
Як встановлено апеляційним судом та підтверджується записом у п. 28 залізничної накладної, завантаження вагонів здійснено відправником.
Відповідно до п. 32 Статуту відправник зобов`язаний підготувати вантаж з урахуванням його схоронності під час транспортування і здійснювати навантаження з виконанням Технічних умов. Перелік вантажів, перевезення яких допускається на відкритому рухомому складі, встановлюється Правилами.
Відповідно до п. 1 Правил перевезення вантажів у вагонах відкритого типу, затверджених наказом Міністерства транспорту України №542 від 20.08.2001 (надалі- Правила), у вагонах відкритого типу (на платформах, у напіввагонах і т.ін.) допускається перевезення вантажів, зазначених у додатку. Кам`яне вугілля, кокс, торф, руда і рудні концентрати, мінеральні будівельні матеріали (глина, щебінь тощо) перевозяться, як правило, у напіввагонах.
Такий вантаж як залізна руда наявний у переліку вантажів, перевезення яких допускається на відкритому рухомому складі, зазначений перелік закріплений Правилами перевезення вантажів у вагонах відкритого типу, затверджених наказом Міністерства транспорту України №542 від 20.08.2001.
Згідно з п. 4 Правил можливість транспортування у вагонах відкритого типу вантажів, які містять дрібні фракції, розмір яких не перевищує 13мм, визначається відправником.
Як вбачається з п. 4 Додатку № 6 до Контракту від 27.01.2020 № 2020Б8А-17012020 вантаж (аглоруда), що перевозився (в тому числі за накладною № 45734662 від 08.06.2021) складався на 92% з дрібних фракцій (гранулометричний склад), розмір яких не перевищував 10 мм.

Відповідно до п. 5 зазначених Правил перед навантаженням вантажів, які містять дрібні фракції, відправник зобов`язаний пересвідчитися, що перевезення у наданому вагоні не призведе до втрати вантажу. Якщо втрата можлива через конструктивні зазори, відправник зобов`язаний вжити додаткових заходів щодо їх ущільнення, для чого йому залізницею надається безоплатний час користування вагонами до 30 хвилин на всю одночасно подану групу вагонів.
У разі навантаження у вагони відкритого типу вантажів, які містять дрібні фракції, відправник повинен вжити заходів щодо запобігання видуванню або просипанню дрібних часток вантажу під час перевезення, особливо у випадках навантаження вище рівня бортів вагона (із «шапкою»). Такі заходи розроблюються відправником окремо для кожного виду вантажу.
Поверхня вантажу у всіх випадках розрівнюється і ущільнюється. Для розрівнювання і ущільнення вантажу відправник може використовувати механізовані установки та інші пристрої.
Згідно з ст. 917 Цивільного кодексу України, відправник вантажу має право відмовитись від наданого транспортного засобу, якщо він є непридатним для перевезення цього вантажу.
Правилами приймання вантажів до перевезення, що затверджені Наказом Міністерства транспорту України 21.11.2000 № 644, встановлено, що відправник зобов`язаний підготувати вантаж до навантаження відповідно до вимог, які забезпечували б збереження його на всьому шляху перевезення та екологічну безпеку і захист навколишнього природного середовища згідно з законодавством (п. 4).
Відповідно до п. 2.3 Правил перевезення вантажів навалом і насипом, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 20.08.2001 № 542, відправник зобов`язаний перед навантаженням переконатися, що вагони справні та придатні для перевезення (очищені, не заражені шкідниками, не мають отворів та щілин, через які можливе просипання вантажу).
З викладеного вище слідує, що основним обов`язком перевізника є обов`язок надати під завантаження технічно справні, придатні для перевезення відповідного вантажу вагони у строк, встановлений договором. Разом з цим, обов`язок щодо визначення придатності рухомого складу для перевезення вантажу у комерційному відношенні покладається на вантажовідправника, оскільки завантаження вагонів здійснено відправником. Якщо виявлено пошкодження, яке може вплинути на цілість або якість вантажу при перевезенні, відправник повинен відмовитися від вантаження в такий рухомий склад або контейнери. Законодавець надає відправнику вантажу право, відповідно до ч.1 ст.917 Цивільного кодексу України, відмовитися від наданого транспортного засобу, якщо він є непридатним для перевезення цього вантажу. При цьому непридатність транспортного засобу повинна бути підтверджена в порядку, передбаченому транспортним законодавством і прийнятими відповідно до них правилами. Транспортні засоби, від яких відправник вантажу відмовився у зв`язку з їх непридатністю, вважаються не наданими. А у разі реалізації вантажовідправником свого права на відмову, перевізник зобов`язаний надати взамін технічно і комерційно придатні транспортні засоби.
Крім того, на вантажовідправника покладається обов`язок щодо вчинення заходів з метою забезпечення схоронності вантажу, запобігання його видуванню або просипанню, якщо перевезення вантажу здійснюється у вагонах відкритого типу.
Як вбачається з п.129 Статуту, обставини, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, вантажовідправника, вантажоодержувача, пасажирів під час залізничного перевезення, засвідчуються комерційними актами або актами загальної форми, які складають станції залізниць.
Комерційний акт складається для засвідчення, зокрема, таких обставин як невідповідності найменування, маси і кількості місць вантажу, багажу чи вантажобагажу натурою з даними, зазначеними у транспортних документах.
Залізниця зобов`язана скласти комерційний акт, якщо вона сама виявила зазначені вище обставини або якщо про існування хоча б однієї з них заявив одержувач або відправник вантажу, багажу чи вантажобагажу.
В усіх інших випадках обставини, що виникли в процесі перевезення вантажу, багажу і вантажобагажу і які можуть бути підставою для матеріальної відповідальності, оформляються актами загальної форми.
Порядок складання комерційних актів та актів загальної форми встановлюється Правилами.
Відповідно до п.10 Правил складання актів, комерційний акт підписує начальник станції (його заступник), начальник вантажного району (завідувач вантажного двору, складу, контейнерного відділу, контейнерного майданчика, сортувальної платформи) і працівник станції, який особисто здійснював перевірку, а також одержувач, якщо він брав участь у перевірці. Крім того, у разі необхідності, до перевірки вантажу і підписання акта можуть бути залучені також інші працівники залізниці.
Як свідчать наявний в матеріалах справи комерційний акт, спірний вагон №53068961 в технічному відношенні справний.
Доказів відмови вантажовідправника від прийняття до завантаження означених вище вагонів, при наявних в них недоліків, суду не надано.
Із зазначеного слідує, що залізницею виконано обов`язок щодо надання для перевезення вантажу технічно справних вагонів.
В той же час, в комерційному акті вказано, що у вагоні № 53068961 люк прилягає нещільно; мається зазор довжиною 700 мм, шириною 40 мм.
У матеріалах справи відсутні докази того, що дане нещільне прилягання та зазори виникли вже після прийняття спірних вагонів залізницею до перевезення, відсутні також докази того, що дані зазори виникли у зв`язку з зовнішнім механічним впливом.
Окрім того, як вбачається з комерційного акту дані зазори не створюють технічну несправність вагону.
Статутом не передбачено відповідальність перевізника за пошкодження вантажу, що перевозиться на відкритому рухомому складі, тільки з тієї підстави, що при завантаженні засобами відправника залізниця перевіряла правильність розміщення та закріплення вантажу.
Беручи до уваги вищенаведене та виходячи зі змісту статті 32 Статуту, Правил перевезення вантажів у вагонах відкритого типу, вантажовідправник вагони не повернув, завантажив власними силами.
Отже, відправник, з урахуванням наявних зазорів, визнав придатність спірних вагонів для перевезення вантажу з урахуванням його характеру у комерційному відношенні, належних заходів щодо запобіганню видуванню або просипанню дрібних часток вантажу під час перевезення не здійснив.
Колегія суддів зазначає, що комерційна непридатність вагонів викликана властивостями вантажу з огляду на його гранулометричний склад, що в процесі перевезення має наслідком просипання дрібних її фракцій через конструктивні щілини кузову вагону у зв`язку з неякісною його підготовкою при навантаженні. Виявити таку комерційну непридатність під час приймання вантажу до перевезення є неможливим, адже вона проявляється лише під час перевезення за результатами вібраційного впливу у русі.
Тому діючим законодавством обов`язок щодо перевірки вагонів на наявність щілин та отворів, через які можливе просипання вантажу, покладений саме на відправника та здійснюється перед навантаженням вагонів.
Відповідно до ч. 1 ст. 314 Господарського кодексу України перевізник несе відповідальність за втрату, нестачу та пошкодження прийнятого до перевезення вантажу, якщо не доведе, що втрата, нестача або пошкодження сталися не з його вини.
Відповідно до ч. 1 ст. 924 Цивільного кодексу України перевізник відповідає за збереження вантажу, багажу, пошти з моменту прийняття їх до перевезення та до видачі одержувачеві, якщо не доведе, що втрата, нестача, псування або пошкодження вантажу, багажу, пошти сталися внаслідок обставин, яким перевізник не міг запобігти та усунення яких від нього не залежало.
Відповідно до ст. 23 Закону України «Про залізничний транспорт» за незбереження (втрату, нестачу, псування, пошкодження) прийнятого до перевезень вантажу, багажу, вантажобагажу перевізники несуть відповідальність у розмірі фактично заподіяної шкоди, якщо не доведуть, що втрата, нестача, псування, пошкодження виникли з не залежних від них причин.
Відповідно до ст. 113 Статуту залізниць України за незбереження (втрату, нестачу, псування і пошкодження) прийнятого до перевезення вантажу, багажу, вантажобагажу залізниці несуть відповідальність у розмірі фактично заподіяної шкоди, якщо не доведуть, що втрата, нестача, псування, пошкодження виникли з не залежних від них причин.
Відповідно до п. 28 Правил приймання вантажів до перевезення вантажі, завантажені відправниками у вагони відкритого типу (платформи, напіввагони тощо), приймаються залізницею до перевезення шляхом візуального огляду вагона, вантажу, його маркування (у т. ч. захисного) та кріплення у вагоні без перевірки маси та кількості вантажу.
При даній перевірці перевіряється, зокрема, справність кузова вагона, закриття дверей та люків, справність ЗПП і відповідність відбитків на них зазначеним у накладній, відповідність номера на вагоні, вказаному у накладній, чи не завантажено вагон понад його вантажопідйомність, очистку зовнішньої поверхні вагона від залишків реквізитів і вантажу тощо.
Матеріалами справи підтверджується, що інформація щодо фракції аглоруди, завантаженої у вагон 53068961, залізниці не повідомлялась та не зазначена відправником у накладній № 45734662, а зовнішнім оглядом вагонів, на думку колегії суддів, встановити цей факт неможливо.
З огляду на викладене вище, враховуючи факт того, що залізницею було подано технічно справні вагони, а обов`язок щодо встановлення їх комерційної придатності для перевезення аглоруди з дрібною фракцією було покладено саме на Позивача, колегія суддів доходить до висновку, що втрата вантажу виникла з незалежних від Відповідача причин, а тому відсутні підстави для задоволення позовних вимог.
Відповідно до статей  74,  76 Господарського процесуального кодексу України  кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи; належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування; суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.
Враховуючи викладені вище обставини та норми права, місцевий господарський суд дійшов вірного висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог.
Доводи апелянта (позивача) з приводу  неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права не знайшли свого підтвердження під час перегляду справи судом апеляційної інстанції.
Крім цього, враховуючи приписи ч. 1 ст. 9 Конституції України  та  ратифікацію   Законом України від 17.07.1997 №475/97-ВР  Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів № 2,4,7,11 до Конвенції та прийняття  Закону України від 23.02.2006 «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди також повинні застосовувати  Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.
Зокрема, Європейський суд з прав людини у справі «Проніна проти України» у рішенні від 18.07.2006 та у справі «Трофимчук проти України» у рішенні від 28.10.2010 зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент сторін. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім цього, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.
З урахуванням усіх фактичних обставин справи, встановлених місцевим та апеляційним судами, інші доводи  апелянта за текстом його апеляційної скарги, не заслуговують на увагу, оскільки не впливають на вирішення спору у даній справі.
За таких обставин, перевіривши відповідно до статті 270 Господарського процесуального кодексу України юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення у рішенні місцевого господарського суду, колегія суддів вважає, що господарський суд першої інстанції об`єктивно розглянув у судовому процесі обставини справи в їх сукупності; дослідив подані сторонами в обґрунтування своїх вимог та заперечень докази; правильно застосував матеріальний закон, що регулює спірні правовідносини, врахував положення статей 76-79 Господарського процесуального кодексу України у зв`язку із чим дійшов обґрунтованого висновку щодо відмови у задоволенні позовних вимог.
Витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги відповідно до вимог  статті 129 Господарського процесуального кодексу України  покладаються на скаржника.
    
Керуючись статтями  129,  269,  270,  275,  276,  281-284 Господарського процесуального кодексу України,   колегія суддів 
ПОСТАНОВИЛА:

1.Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "СУХА БАЛКА" залишити без задоволення.
2. Рішення Господарського суду Одеської області від 03.02.2022 у справі №916/3735/21 -  без змін.
Постанова набирає законної з дня її прийняття та не підлягає оскарженню, крім випадків передбачених ст. 287 ГПК України.            
         
          Повний текст постанови 
         складено та підписано
         07.06.2022р.
   
Головуючий суддя                                                                             С.І. Колоколов

Суддя                                                                                               Г.П. Разюк

Суддя                                                                                               Я.Ф. Савицький