П О С Т А Н О В А 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 травня 2022 року
м. Рівне

Справа № 559/524/15-ц
Провадження № 22-ц/4815/12/22

Головуючий у Дубенському міськрайонному суді 
Рівненської області: суддя Федорова Л.П.
Рішення суду першої інстанції проголошено
повним текстом: 
об 11 год. 27 хв. 06.04.2015 року у м. Дубно
Рівненської області

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ
головуючий: суддя Хилевич С.В. 
судді: Боймиструк С.В., Шимків С.С.
секретар судового засідання: Ковальчук Л.В.

за участі: представника ОСОБА_1 – адвоката Луцюка Максима Павловича,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 06 квітня 2015 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 (правонаступник – ОСОБА_1 ) до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики, 
в с т а н о в и в:
У березні 2015 року в суд звернувся ОСОБА_3 з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики. Мотивуючи вимоги, вказувалося про те, що відповідач позичив у ОСОБА_3 54 000 доларів США, про що 25 травня 2009 року склав відповідну розписку. Отриману позику зобов`язався повернути до 31 грудня 2012 року, однак зобов`язань не виконав і заборгованості не повернув. Вимоги позивача щодо виконання позикових зобов`язань ОСОБА_2 нехтує. На день пред`явлення позову ця сума була еквівалентна 851 040 гривень. 
Рішенням Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 06 квітня 2015 року позов задоволено і стягнуто із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 1 258 459, 15 гривень заборгованості за договором позики і 3 654 гривні судового збору.
У поданій апеляційній скарзі відповідач покликається на незаконність та необґрунтованість рішення суду, які полягали у неповноті з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, порушенні норм процесуального права, а також невідповідності висновків суду обставинам справи, що потягнуло неправильне застосування норм матеріального права.
На її обґрунтування зазначалося про незабезпечення судом своїх функцій з приводу участі заявника у судовому засіданні, оскільки було порушено правила територіальної підсудності. Внаслідок цього ОСОБА_2 був позбавлений права подати докази на спростування заявлених вимог, а також права брати участь у судовому процесі, що мало б істотне значення для вирішення справи. 
Вважає, що оскаржуване рішення є неаргументованим, а суд обмежився формальним встановленням факту отримання позики і невиконанням зобов`язань відповідачем, підійшовши до вирішення справи однобічно і без повного дослідження доказів. 
Не заперечуючи проти отримання у ОСОБА_3 54 000 доларів США позики, заявник вказував, що на даний час заборгованість повністю погашена. При цьому наводив розрахунок заборгованості та зазначав про докази, які стверджують факти виконання позикових зобов`язань, а саме наявність відповідних розписок і банківських квитанцій. 
ОСОБА_2 стверджував про своє скрутне матеріальне становище, вимушеність зміни реєстрації місця проживання, а також про участь в Антитерористичній операції на Сході України, що тимчасово унеможливило повернення заборгованості.
Щодо порушення норм процесуального права, то посилався на недодержання судом положень ст.ст. 10, 74, 109, 130, 131, 157, 169, 214, 224, 225 ЦПК України в редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин. Так, суд не забезпечив при розгляді справи дотримання принципу рівності сторін і змагальності цивільного судочинства, неналежне повідомлення ОСОБА_2 про дату, час та місце судового засідання, порушення територіальної підсудності, вимоги до проведення попереднього судового засідання, порядок подання доказів, наслідки неявки учасників справи, а також процедуру ухвалення заочного рішення.
Крім того, важливу роль відіграє грошовий еквівалент відносно долара США, у якому слід повернути заборгованість. Так, 13 жовтня 2010 року після отримання позики у доларах США її було змінено з ініціативи самого позивача, а тому заборгованість належала до повернення у гривні. Тобто стягнення 1 258 459 гривень станом на 06 квітня 2015 року є хибним.
Відзив на апеляційну скаргу позивачем чи його представником не подавався, хоча про таке право їм було роз`яснено ухвалою Рівненського апеляційного суду від 12 березня 2021 року.
Ухвалою Рівненського апеляційного суду від 18 травня 2021 року провадження у справі зупинено.
Ухвалою Рівненського апеляційного суду від 03 травня 2022 року провадження у справі поновлено та залучено ОСОБА_1 до участі у справі як правонаступника ОСОБА_3 .
Заслухавши суддю-доповідача, думку осіб, які беруть участь у справі і з`явилися в судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи заявника, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення.
Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив із доведеності та обґрунтованості вимог позивача, оскільки суму позичених відповідачем коштів – 54 000 доларів США повернуто ним відповідно до умов розписки на користь ОСОБА_3 не було. Тому з урахуванням офіційного курсу Національного банку України на момент ухвалення свого рішення судом стягнуто з ОСОБА_2 на користь позивача 1 258 459, 15 гривень заборгованості.
З такими висновками погоджується і колегія суддів.
Як з`ясовано судом, і ці обставини визнаються відповідачем, 25 травня 2009 року ОСОБА_2 позичив у ОСОБА_3 54 000 доларів США, які зобов`язався повернути позикодавцю до 31 грудня 2012 року. Даний факт підтверджується копією розписки, написаної власноруч відповідачем, що міститься на а.с. 5.
Спірні правовідносини між сторонами виникли з приводу невиконання позичальником своїх позикових зобов`язань у передбачених розпискою строк та розмірі перед ОСОБА_3 .
Повно і правильно з`ясувавши обставини справи та встановивши, що при вирішенні справи до застосування підлягають норми матеріального права, на застосуванні яких наполягав позивач, суд першої інстанції обґрунтовано стягнув із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 1 258 459, 15 гривень заборгованості, що є еквівалентним 54 000 доларів США на день ухвалення оскаржуваного рішення.
Згідно зі ст.ст. 526, 530, 598, 599, 614, 1046, 1047, 1049 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких вмов та вимог – відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.
Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом.
Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання.
Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання.
За договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.
Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.
На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.
Приходячи до переконання про відхилення апеляційної скарги, колегія суддів бере до уваги те, що позичальник не виконав своїх позикових зобов`язань перед ОСОБА_3 на умовах, встановлених розпискою від 25 травня 2009 року. З огляду на передбачену законом презумпцію винуватості боржника будь-яких належних і допустимих доказів про повернення спірної позики ОСОБА_2 не надав, а матеріали справи їх не містять.
Відповідно до ст.ст. 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. 
Згідно ч. 3 ст. 367 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Так, оскільки відповідач участі у суді першої інстанції не брав, тому колегією суддів були прийняті до уваги долучені заявником до апеляційної скарги копії квитанцій та розписок про сплату сум у гривні та в іноземній валюті – доларах США. Разом з тим, звертається увага на те, що дані копії письмових доказів не містять жодної інформації про виконання ОСОБА_2 зобов`язань за договором позики від 25 травня 2009 року перед ОСОБА_3 (а.с. 57-64). Тобто самі по собі вказівки у копіях квитанцій та розписок про сплату на користь ОСОБА_3 певних сум не спростовують правильності висновків суду попередньої інстанції про наявність заборгованості. Більше того, копії деяких квитанцій є нечитабельними, а оригінали документів для огляду у засіданні апеляційного суду відповідачем надано не було (а.с. 57-59, 61-62).
Таким чином спростовуються аргументи заявника про часткове виконання своїх зобов`язань перед позикодавцем.
Щодо доводів апеляційної скарги про недодержання судом територіальної підсудності справи, то станом на березень 2015 року, коли було пред`явлено позов, місце проживання ОСОБА_2 взагалі не було зареєстровано у передбаченому законом порядку (а.с. 66). Ця обставина стосується періоду часу з 29 листопада 2014 року по 01 березня 2016 року.
З 29 листопада 2006 року по 29 листопада 2014 року його місце проживання зареєстроване у АДРЕСА_1 , про що було зазначено і в позовній заяві (а.с. 66-67). 
За правилами ч. 10 ст. 28 ЦПК України позови до відповідача, який не має в Україні місця проживання чи перебування, можуть пред`являтися за місцезнаходженням його майна або за останнім відомим зареєстрованим місцем його проживання чи перебування в Україні.
Тобто будь-яких порушень з цього приводу судом допущено не було, оскільки останнім відомим місцем проживання ОСОБА_2 було АДРЕСА_1 .
Разом з тим, апеляційним судом бралися до уваги, і їм було дано відповідну правову оцінку, подані позивачем докази, в т.ч. і щодо виконання позикових зобов`язань. Отже, ОСОБА_2 у зв`язку з відсутністю у суді першої інстанції не було обмежено у здійсненні його процесуальних прав. 
Неспроможними з правової точки зору є й покликання на недодержання судом норм процесуального права. Так, згідно з абз. другим ч. 2 ст. 376 ЦПК України порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.
Проте будь-яких доказів про існування таких процесуально-правових дефектів заявником надано не було, матеріали справи не містять, а апеляційним судом не було здобуто.
Не встановлено й підстав для застосування норми ч. 3 ст. 376 ЦПК України, де наведено повний і вичерпний перелік обставин, які є обов`язковими підставами для скасування судового рішення.
Решта доводів апеляційної скарги також є необґрунтованими і колегією суддів відхиляються. 
Справедливість, добросовісність та розумність відповідно до п. 6 ст. 3 ЦК України є одними із загальних засад цивільного законодавства.
Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абз. десятий п. 9 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року №3-рп\2003).
Тому доводи особи, що подала апеляційну скаргу, на необхідність та вимушеність захисту її прав, порушуючи тим самим права позивача, є неприйнятними для апеляційного суду. Заперечення ОСОБА_2 очевидних обставин не спростовує правильності висновків суду.
Перегляд судового рішення у суді апеляційної інстанції забезпечує виконання головного завдання appelatio – дати новим судовим розглядом додаткову гарантію справедливості судового рішення, реалізації права на судовий захист. Ця гарантія полягає в тому, що сам факт другого розгляду дозволяє уникнути помилки, що могла виникнути при першому розгляді. Апеляція, по суті, є надання новим судовим розглядом додаткової гарантії справедливості судового рішення, реалізації права на судовий захист. 
Підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення відповідно до ст. 375 ЦПК України є додержання судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при ухваленні оскаржуваної ухвали.
Керуючись ст. ст. 368, 375, 381-384, 388-391 ЦПК України, апеляційний суд
п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу  ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 06 квітня 2015 року– без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня проголошення.
       Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено: 04.05.2022

Головуючий :                                                                 С.В. Хилевич

Судді:                 С.В.Боймиструк

С.С.Шимків