КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
    03680 м. Київ , вул. Солом`янська, 2-а 

Номер апеляційного провадження: 22-ц/824/4102/2022                                          
              
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ     УКРАЇНИ
 
         19 травня 2022 року                                                                   м. Київ
                                                                                                                 Справа № 760/8565/21
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:   
головуючого   судді-доповідача                            Ящук Т.І., 
суддів                                                                        Махлай Л.Д., Немировської О.В.
 
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 13 жовтня 2021 року, ухвалене у складі судді Зуєвич Л.Л.,
у справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,
 
встановив:
 
06 квітня 2021 року позивач АТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_1 , в якому просить суд стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором про надання банківських послуг № б/н від 08.05.2012 у розмірі 39 722 грн. станом на 25.02.2021, яка складається з наступного: 37 773,35 грн. - заборгованість за тілом кредиту;  1 948,65 грн. - заборгованість за простроченими відсотками.
В обґрунтування позову, зокрема, вказано, що  ОСОБА_1 звернувся до АТ КБ «Приватбанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав заяву № б/н від 08.05.2012 року. Відповідач при підписанні анкети-заяви підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Тарифами, які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між ним та Банком Договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. 
АТ КБ «Приватбанк» свої зобов`язання за Договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах передбачених Договором та в межах, встановленого кредитного ліміту. Відповідач зобов`язався повернути витрачену частину кредитного ліміту відповідно до умов Договору, однак вимоги  не виконав, борг не повернув, у зв`язку з чим виникла заборгованість. 
 
Рішенням Соломянського районного суду м. Києва від 13 жовтня 2021 року позов  задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк»  37 773,35 грн. заборгованості за тілом кредиту за кредитним договором та 2156,50 грн. судового збору. 
У іншій частині позовних вимог відмовлено. 
Не погоджуючись з рішенням суду,  ОСОБА_1 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити у повному обсязі, посилаючись його незаконність, необґрунтованість, порушення судом норм процесуального та матеріального права.  
Вказує, позивач не надав суду доказів того, що відповідач був ознайомлений з Умовами та Правилами надання банківських послуг, оскільки вони не містять підпису відповідача. Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 03.07.2019 у справі № 342/180/17, Умови та правила надання банківських послуг, надані банком, не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами шляхом підписання заяви. Враховуючи відсутність доказів погодження сторонами відсоткової ставки за умовами кредитного договору, позивач здійснював нарахування відсотків відповідачу неправомірно.
Зазначає, що виписка по особовому рахунку містить дані про неодноразове проведення позивачем операції з «Нарахування відсотків за використання кредитного ліміту за ставкою 3,6 відсотка» та «Списання відсотків за використання кредитного ліміту за ставкою 3,6 відсотка». Позивач без жодних на те правових підстав в період з 01.09.2015 до 25.02.2021 нараховує відповідачу проценти (відсотки) за користуванням кредитом. Грошові кошти, які відповідач сплачував з метою погашення тіла кредиту позивач зараховує в першу чергу - в погашення безпідставно нарахованих процентів (відсотків) за користування кредитом.
Суд не звернув увагу на те, що у виписці по картковому рахунку та в розрахунку здійснено нарахування відсотків та їх списання за рахунок грошових коштів, які відповідач сплачував виключно для погашення тіла кредиту. Тому суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність боргу за тілом кредиту. Так, з наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що у позичальника станом на 31.08.2015 існувала заборгованість за тілом кредиту в сумі 1110,00 грн. У свою чергу, за період з 01.09.2015 по 25.02.2021 витрати кредитних коштів склали 735 013,77 грн. (графа «Витрати клієнтом кредитних коштів»). При цьому, за період з 01.09.2015 до 25.02.2021 відповідач сплатив позивачу на погашення кредиту 741 011,84 грн. (графа «Сума коштів внесена клієнтом на погашення заборгованості»). 
Різниця між сумою отриманих коштів (1110,00 грн. + 735 013,77 грн.) та сумою повернутих коштів (741 011,84 грн.) становить мінус 4888, 07 грн., що вказує на наявність переплати та відсутність боргу за тілом кредиту.
Безпідставним є твердження суду першої інстанції про те, відповідач доводів позивача про таку заборгованість не спростував, контррозрахунку заборгованості не зробив, доказів сплати заборгованості за кредитним договором не подав, оскільки тягар доказування наявності боргу за кредитним договором лежить на позивачеві, оскільки саме він посилається на ці обставини. При цьому, відповідно до правової позиції Верховного Суду в постанові від 23.01.2018 у справі № 755/7704/15-ц належним чином дослідити поданий стороною доказ (в даному випадку - розрахунок заборгованості за кредитним договором), перевірити його, оцінити в сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами, а у випадку незгоди з ним повністю чи частково - зазначити правові аргументи на його спростування і навести у рішенні свій розрахунок - це процесуальний обов`язок суду. 
Однак, суд першої інстанції самоусунувся від оцінки та перевірки правильності здійсненого позивачем розрахунку, у зв`язку з чим залишив поза увагою факт включення до такого розрахунку нарахувань процентів (відсотків) за користування кредитом, які позивач за висновками того ж суду нараховувати не мав права. Також, суд залишив поза увагою, що позивач самовільно спрямував сплачені відповідачем грошові кошти в погашення неправомірно нарахованих відсотків, що призвело до виникнення в такому розрахунку боргу за тілом кредиту.
У відзиві на апеляційну скаргу представник АТ КБ «Приватбанк» - Яндульський Д.В., вважаючи рішення суду про часткове задоволення позовних вимог законним та обґрунтованим, просить апеляційну скаргу відхилити, рішення суду залишити без змін. 
Вказує, що відповідачем розрахунок не спростований, контррозрахунок не наданий, судова експертиза не призначалась. Відповідачем не доведено відсутність заборгованості та, відповідно, виконання умов договору належним чином. Звертає увагу на те, що банком нараховуються та розподіляються кошти відповідно до умов кредитного договору.    
 
Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Справу розглянуто апеляційним судом відповідно до  ст. 369 ЦПК України в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, без повідомлення учасників справи.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, з`ясувавши обставини справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню виходячи з наступного.
 
Задовольняючи позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту, суд першої інстанції виходив з того, що відповідно до розрахунку заборгованості за відповідачем станом на 25.02.2021 рахується заборгованість за тілом кредиту у сумі 37 773 грн. 35 коп. Відповідач доводів позивача про таку заборгованість не спростував, контррозрахунку заборгованості не зробив, доказів сплати заборгованості за кредитним договором не подав. 
Оскільки заборгованість за тілом кредиту позичальником повернута не була, банк отримав право на задоволення своїх вимог кредитора шляхом стягнення заборгованості, яка згідно розрахунку заборгованості станом на 25.02.2021 складає 37 773,35 грн. Даний розмір заборгованості відповідачем не спростований, власного розрахунку ним не надано. Враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку банку не повернуті, наявні правові підстави для їх стягнення з відповідача.
 
Відмовляючи у задоволенні позову про стягнення заборгованості за простроченими відсотками, суд першої інстанції виходив з того, що матеріали справи не містять належних та допустимих доказів, які підтверджують факт погодження сторонами всіх істотних умов договору. Так, будь-яких заяв відповідача про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в Приватбанку, діючих на момент видачі кредитних карток відповідачу, а також будь-яких Тарифів банку у цей період позивачем суду не надано, як не надано і доказів ознайомлення з ними відповідача. 
За таких обставин суд не може з`ясувати зміст умов та тарифів надання банківських послуг за відповідними картками, вид та тип цих карток тощо. Крім того,  в анкеті-заяві про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг АК КБ «Приватбанк» від 08.05.2012 процентна ставка не зазначена. Також у цій заяві відсутні умови договору щодо строку виконання зобов`язань з повернення кредиту, встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру. Умови та Правила надання банківських послуг не містять підпису відповідача. Позивач не надав належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що саме ці Умови є складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору і що саме ці Умови мав на увазі відповідач, підписуючи заяву позичальника.
Враховуючи викладене, а також встановлені обставини про відсутність в матеріалах справи заяв відповідача про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в наступних редакціях і самих примірників Умов та Правил у нових редакціях, суд першої інстанції відхилив доводи позивача про те, що підписанням анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг відповідач погодився з умовами та правилами надання банком послуг.
 
Відповідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Рішення суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості за простроченими відсотками не оскаржується, а тому відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України судом апеляційної інстанції в цій частині не переглядається. 
 
З висновками суду першої інстанції про наявність у відповідача ОСОБА_1 заборгованості за кредитом ( тілом кредиту)  колегія суддів не погоджується, оскільки вони зроблені за неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи,  та порушенням норм процесуального права, враховуючи наступне. 
Звертаючись до суду з позовом до  ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, представник позивача посилається на те, що 08.05.2012року між сторонами було укладено кредитний договір № б/н, відповідно до умов якого відповідач отримав від позивача кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною 1 статті 638 ЦК України визначено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Згідно з ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Частиною 2 статті 1054 ЦК України визначено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Статтею 1048 ЦК України встановлено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом.      Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.
 
Обґрунтовуючи свої позовні вимоги, банк подав до суду Анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у ПАТ КБ «Приватбанк»,  розрахунок заборгованості, виписку за договором №б/н станом на 01.03.2021 року відносно ОСОБА_1 , довідку про видані картки, довідку про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, витяг з Умов та правил надання банківських послуг у ПАТ КБ «Приватбанк», витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт та копію паспорта громадянина України - відповідача.
З наданих матеріалів вбачається, що 12 травня 2012 року відповідач  ОСОБА_1 підписав Анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у Приватбанку (а.с 8).
Відповідно до змісту вказаної Анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку від 12 травня 2012 року  відповідач ОСОБА_1 підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг.
При цьому довідки про умови кредитування ( тарифи банку), яка була б підписана відповідачем, матеріали справи не містять.
З розрахунку заборгованості, наданого позивачем до позовної заяви, вбачається, що позивач вказує на наявність у відповідача  станом на 25.02.2021 року заборгованості у розмірі 39 722 грн., яка складається з: 37 773,35 грн. - заборгованості за тілом кредиту;  1948,65 грн. - заборгованості за простроченими відсотками.
 
Дослідивши та проаналізувавши розрахунок заборгованості, доданий позивачем до позовної заяви, а також виписку з особового рахунку, колегія суддів дійшла висновку, що заборгованість за тілом кредиту - у відповідача відсутня, враховуючи наступне. 
Відповідно до довідки Банку про видані картки,  відповідачу ОСОБА_1 в межах підписаного договору №б/н у вигляді Анкети-заяви від 08 травня 2012 року були видані кредитні картки (а.с.17):  № НОМЕР_1 , дата відкриття - 08.05.2012 року, терміном дії 03/16;   №  НОМЕР_2 , дата відкриття 18.12.2015 року, терміном дії 02/19; № НОМЕР_2 , дата відкриття 18.12.2015 року, терміном дії 02/19; № НОМЕР_3 , дата відкриття 04.12.2017 року, терміном дії 11/21. 
Відповідно до довідки банку про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної карти, оформленої на відповідача ОСОБА_1 (договір б/н), 08.05.2012 року - старт карткового рахунку та встановлено кредитний ліміт 300 грн., 06.06.2012 року  кредитний ліміт збільшено до 1800 грн., 25.10.2013 року  кредитний ліміт збільшено до 2000 грн., 24.05.2017 року  кредитний ліміт збільшено до 25 000 грн., 14.02.2019 року кредитний ліміт збільшено до 50 000 грн.,  24.11.2019 року та 19.12.2019 року кредитний ліміт встановлено на рівні 44 711,86 грн.; 30.12.2019 року, 16.01.2020 року, 12.06.2020 року кредитний ліміт встановлено на рівні 44 542 грн. 11 коп., а 06.08.2020 року кредитний ліміт зменшено до «0» грн.
З виписки по рахунку за картковими рахунками відповідача вбачається, що позичальник ОСОБА_1 користувався кредитними коштами, виконував свої кредитні зобов`язання щодо повернення цих коштів, сплачував щомісячні платежі, здійснював поповнення готівкою своєї картки, сплачував страховий платіж за договором «страхування кредитного ліміту», користувався послугою «Скарбничка»,  виконував перекази грошових коштів, знімав кошти в банкоматах, розраховувався кредитними коштами, здійснював поповнення рахунку мобільного  телефону та здійснював інші розрахунки та операції. 
Як вбачається з виписки по особовому рахунку ОСОБА_1 та розрахунку заборгованості, відповідачу щомісяця за користування кредитними коштами банком нараховані відсотки, про що у виписці зазначено як проведення операції з «Нарахування відсотків за використання кредитного ліміту за ставкою 3,6 відсотка» та «Списання відсотків за використання кредитного ліміту за ставкою 3,6 відсотка». 
 
Заперечуючи проти задоволення позовних вимог, відповідач ОСОБА_1   20.09.2021 року подав відзив на позовну заяву, в якому звертав увагу суду на те, що з 01.09.2015 року позивач змінив порядок проведення розрахунків, відповідно до якого здійснював нарахування процентів за користування кредитом та зазначені проценти визначав погашеними за рахунок  кредиту, що відображено у графі «Відсотки погашені за рахунок кредиту». В подальшому на суму витрачених кредитних коштів, до якої також включено суму відсотків,  позивачем було нараховано нові відсотки, які знову включені у тіло кредиту. Погашення нарахованих відсотків  за користування кредитом за рахунок тіла кредиту не передбачене умовами укладеного позичальником договору і доказів узгодження таких дій з відповідачем позивач не надав.   
Також відповідач вказував, що за період з 01.09.2015 по 25.02.2021 витрати кредитних коштів склали 735 013,77 грн. , тоді як за вказаний період відповідач сплатив  на погашення кредиту 741 011 грн. 84 коп., що вказує на наявність переплати та відсутність боргу за тілом кредиту.
Однак судом першої інстанції зазначені заперечення відповідача належним чином перевірені не були, та в оскаржуваному рішенні суд першої інстанції дійшов суперечливих висновків, оскільки, відмовляючи у задоволенні позовних вимог АТ КБ «Приватбанк»  про стягнення прострочених відсотків на суму 1948 грн. 65 коп., суд першої інстанції виходив з того, що умовами анкети-заяви, підписаної відповідачем 08.05.2012 року, не було передбачено процентної ставки, в матеріалах справи відсутні інші докази, які б підтверджували погодження між сторонами усіх істотних умов договору, в тому числі процентної ставки. Доказів тих обставин, що відповідач ознайомлений з Тарифами банку і погодився з ними, до матеріалів справи позивачем не надано. 
Разом з тим, задовольняючи позовні вимоги про стягнення тіла кредиту, судом першої інстанції не була надана належна оцінка запереченням відповідача, що ґрунтуються на розрахунку, наданому позивачем, про те, що у тіло кредиту позивачем було безпідставно включені відсотки, що відображені, зокрема, й у графі «відсотки погашені за рахунок кредиту».
Дослідивши та проаналізувавши розрахунок заборгованості, доданий позивачем до позовної заяви, а також виписку з особового рахунку, колегія суддів вважає обґрунтованими такі заперечення відповідача ОСОБА_1 , якими він також обґрунтовує апеляційну скаргу,  та дійшла висновку, що заборгованість за тілом кредиту - у відповідача відсутня, а також відсутні підстави для стягнення заборгованості за простроченими тілом кредиту, враховуючи наступне.
Як вбачається з розрахунку заборгованості, виконаного позивачем за період з 08.05.2012 року по 15.07.2018 року,  станом на 15.07.2018 заборгованість за кредитом становила 14 767,22 грн. (а.с. 16 зворот). 
16.07.2018 року зазначена заборгованість відповідачем була погашена, про що відображено в розрахунку,  та вказано, що станом на 16.07.2018 року будь-яка заборгованість позичальника по кредиту відсутня,  оскільки у графі «заборгованість за наданим кредитом» значиться «0».
З розрахунку заборгованості, наданого позивачем, судом апеляційної інстанції встановлено, що за період з 17 липня 2018 року по 30 червня 2019 року сума отриманих відповідачем кредитних коштів, зазначених у графі «витрати клієнтом кредитних коштів» становить 486 153 грн. 18 коп.
Як вбачається з графи «сума коштів внесених клієнтом на погашення заборгованості», за період з 17 липня 2018 року по 30 червня 2019 року відповідачем ОСОБА_1 було внесено на погашення заборгованості 454 784 грн. 83 коп.
Разом з тим,  у вказаному розрахунку позивачем зазначено, що заборгованість за тілом кредиту становить 45 244 грн. 70 коп., та що проценти у вказаний період відповідачем не сплачувались, а заборгованість по процентах станом на 30.06.2019 року становить 1609 грн. 90 коп.  Однак, відповідно до розрахунку сума нарахованих відсотків за користування кредитом за процентною ставкою 3,6 % на місяць за вказаний період  становить 12 327 грн. 55 коп. Відповідно до графи «відсотки погашені за рахунок кредиту», сума відсотків, віднесених банком до тіла кредиту, на які в подальшому знову були нараховані відсотки, за  вищевказаний період становить 5067 грн. 34 коп.
З викладеного слідує, що  означена банком сума заборгованості 45 244 грн. 70 коп. станом на 30.06.2019 року як «заборгованість за тілом кредиту» фактично складається із : заборгованості за тілом кредиту - 31 368 грн. 35 коп. ( 486 153 грн. 18 коп. - 454 784 грн. 83 коп.)   та відсотків, які включені банком до тіла кредиту - 13 876 грн. 35 коп. 
 
Разом з тим, в подальшому, відповідно до розрахунку заборгованості позивача у наступному періоді  - з 01 липня 2019 року по 25 лютого 2021 року, сума заборгованості, яка включала відсотки, - 45 244 грн. 70 коп., була повністю включена банком у заборгованість по тілу кредиту.
За вказаний період з 01.07.2019 року по 25.02.2021 року відповідачем було витрачено кредитних коштів - 104 353 грн. 44 коп. 
Виходячи з наявної заборгованості за тілом кредиту (безпосередньо витрачених відповідачем кредитних коштів)  у попередньому періоді  - 31 368 грн. 35 коп. та  суми витрачених кредитних коштів за період з 01.07.2019 року по 25.02.2021 року - 104 353 грн. 44 коп., сума тіла кредиту до погашення у вказаному періоді  становить 135 721 грн. 79 коп.
Відповідно до графи «сума коштів внесених клієнтом на погашення заборгованості» за період з 01.07.2019 року по 25.02.2021 року, відповідачем сплачено на погашення заборгованості суму в розмірі 139 236 грн. 24 коп. Таким чином, фактично заборгованість за тілом кредиту відповідачем погашена у повному обсязі. Сума сплачена у цьому періоді понад тіло кредиту, становить: 139 236 грн. 24 коп. - 135 721 грн. 79 коп. = 3 514 грн. 45 коп.
 
Отже, виходячи із суми отриманих відповідачем кредитних коштів за період з 17 липня 2018 року по 25 лютого 2021 року ( 486 153 грн. 18 коп. + 104 353 грн. 44 коп. = 590 506 грн. 62 коп.)  та суми сплачених коштів на погашення заборгованості за вказаний період ( 454 784 грн. 83 коп. + 139 236 грн. 24 коп. = 594 021 грн. 07 коп.) вбачається, що сума отриманих кредитних коштів сплачена позичальником у повному обсязі.
Між тим, як вбачається з розрахунку заборгованості, сума відсотків, які були нараховані банком за період з  17 липня 2018 року по 30 червня 2019 року - 13 876 грн. 35 коп. необґрунтовано були включені  банком 01 липня 2019 року до тіла кредиту, та на вказані відсотки у сукупності із сумами  отримуваних відповідачем кредитних коштів були нараховані відсотки за користування кредитними коштами за ставкою 3,6% на місяць у наступних періодах.  За період з 01 липня 2019 року по 25 лютого 2021 року сума нарахованих відсотків становить 27 749 грн. 98 коп., частина з яких  - 16 989 грн. 74 коп. включена до тіла кредиту, про що зазначено у графі «відсотки погашені за рахунок кредиту».
За викладених обставин, колегія суддів дійшла висновку, що розрахунок заборгованості, в якому зазначено, що станом на 25 лютого 2021 року заборгованість по тілу кредиту становить 37 773 грн. 35 коп., є необґрунтованим, оскільки з вказаного розрахунку судом встановлено, що відсотки за користування кредитом ( ставка яких не була обумовлена сторонами договору) були нараховані  банком як на фактичні витрати кредитних коштів, так і на суму нарахованих банком відсотків за попередній період. Сума зазначених відсотків щомісяця була включена банком у тіло кредиту, відтак у наступному періоді відсотки так само були нараховані на суму відсотків за попередній період.
 
 Жодних даних про досягнення між сторонами домовленості про включення відсотків до тіла кредиту та нарахування відсотків за користування кредитом на суму, яка включає раніше нараховані відсотки, - матеріали справи не містять.  
Витягом з Тарифів з обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті банку, що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначено, в тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування.
Однак, матеріали справи не містять підтверджень, що саме цей Витяг з Тарифів  та Витяг  з Умов  та правил розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент підписання анкети-заяви  містили умови щодо сплати процентів за користування кредитними коштами ,  сплати неустойки (пені, штрафів), та,  саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування.
 
За викладених обставин, колегія суддів дійшла висновку, що розрахунок заборгованості, складений позивачем, відповідно до якого заборгованість по тілу кредиту становить 37 773 грн. 35 коп., неможливо визнати законним та обґрунтованим, оскільки  встановлено, що зазначена сума фактично складається з нарахованих відсотків, при цьому такий розрахунок не ґрунтується на відповідних умовах договору, які були б погоджені сторонами щодо:  процентної ставки, за якою нараховуються відсотки, підстав для включення нарахованих відсотків до тіла кредиту, нарахування відсотків на відсотки, що нараховані за попередній період, та подальше їх щомісячне включення до тіла кредиту. 
Доводи представника позивача про те, що розрахунок заборгованості ґрунтується на виписці з особового рахунку, яка є належним доказом у справі, колегія суддів відхиляє,  адже позивачем не надано доказів тих обставин, що між сторонами була досягнута домовленість щодо списання нарахованих відсотків на рахунок тіла кредиту.
Відповідно до вимог ч.1 ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку про обґрунтованість доводів апеляційної скарги та наявність підстав для скасування оскаржуваного рішення в частині задоволення позовних вимог про стягнення заборгованості за тілом кредиту в сумі 37 773 грн. 35 коп., та прийняття постанови про відмову у задоволенні позову у вказаній частині за недоведеністю позовних вимог.  
Згідно з ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 141 ЦК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача;  2) у разі відмови в позові - на позивача;  3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Отже, у зв`язку із задоволенням апеляційної скарги, з АТ КБ «Приватбанк» на користь відповідача підлягають стягненню судові витрати  в розмірі сплаченого судового збору  3405 грн. за подання апеляційної скарги. 
Керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 374 - 376, 381-383 ЦПК України, суд
 
постановив:
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1   - задовольнити.
Рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 13 жовтня 2021 року - скасувати в частині задоволення позовних вимог про стягнення заборгованості по тілу кредиту та стягнення судових витрат, та прийняти постанову:
У задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості  за кредитом  в сумі 37 773 грн. 35 коп. - відмовити. 
Стягнути з Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк»   на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 3405 ( три тисячі чотириста п`ять) грн.
Відомості щодо учасників справи:
Позивач: Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк», 49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 50, код ЄДРПОУ 14360570.
Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_4 .
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з  дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду з підстав, визначених ст. 389 ЦПК України,  протягом тридцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

    Суддя  - доповідач:                                                                    Ящук Т.І. 
 
                        Судді:                                                                        Майлай Л.Д.
                                                           
Немировська О.В.