Ухвала
Іменем України    
 
21 квітня 2022 року
м. Київ 
 
справа № 303/4749/14-ц
провадження № 61-3608ск22 
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Крата В. І. (суддя-доповідач), Дундар І. О., Краснощокова Є. В., розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 , яка підписана представником ОСОБА_2 , на ухвалу Закарпатського апеляційного суду від 02 березня 2022 року у складі колегії суддів: Собослой Г. Г., Кондор Р. Ю., Мацунич М. В., у справі за позовом акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення,
 
ВСТАНОВИВ:
 
У липні 2014 року АТ КБ «ПриватБанк» звернулося з позовом до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення.
 
Рішенням Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 30 листопада 2015 року в складі судді: Морозової Н. Л., позовні вимоги задоволено.
 
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» суму заборгованості за кредитним договором № MKZ0GK00000179 від 22 червня 2005 року в розмірі 19 443,14 доларів США, що за курсом 11,83 грн відповідно до службового розпорядження НБ України від 02 липня 2014 року, складає 230 078,49 грн шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором від 22 червня 2005 року, укладеним між банком та ОСОБА_1 .
 
Звернуто стягнення на житловий будинок АДРЕСА_1 , загальною площею 84,50 кв. м, житловою площею 33,30 кв. м, що належить на праві власності боржнику-іпотекодавцю ОСОБА_1 шляхом продажу вказаного предмету іпотеки АТ КБ «ПриватБанк» з урахуванням від свого імені договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою покупцем, з отриманням витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з реєстрацією правочину купівлі-продажу предмету іпотеки у державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з можливістю здійснення АТ КБ «Приватбанк» всіх передбачених нормативно-правовими актами дій. необхідних для продажу предмету іпотеки за початковою ціною , встановленою на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності/незалежним експертом.
 
Виселено ОСОБА_1 з житлового будинку АДРЕСА_1 без надання іншого житла.
 
Вирішено питання про розподіл судових витрат.
 
Відповідно до статті 217 ЦПК України відстрочено виконання цього рішення суду в частині звернення стягнення на житловий будинок АДРЕСА_1 , загальною площею 84,50 кв. м, житловою площею 33,30 кв. м, що належить на праві власності боржнику-іпотекодавцю ОСОБА_1 шляхом продажу вказаного предмету іпотеки АТ КБ «ПриватБанк», на підставах, встановлених статтею 1 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».
 
У лютому 2022 року ОСОБА_1 через представника ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу на рішення Мукачівського міськрайонного суду від 30 листопада 2015 року.
 
Ухвалою Закарпатського апеляційного суду від 02 березня 2022 року у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 в інтересах якого діє адвокат Сідун В. М. на рішення Мукачівського міськрайонного суду від 30 листопада 2015 року відмовлено.
 
Оскаржена ухвала апеляційного суду мотивована тим, що ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу на рішення Мукачівського міськрайонного суду від 30 листопада 2015 року з пропуском строку на апеляційне оскарження у понад шість років. У клопотанні про поновлення строку на апеляційне оскарження, заявник зазначав, що про наявність відповідного рішення стало відомо лише у січні 2022 року зі слів працівників позивача та подальшого  ознайомлення зі справою. До цього часу ОСОБА_1 відповідного рішення не отримував, про що свідчить і відсутність у матеріалах підтвердження відправлення відповідного рішення на його адресу чи будь-якої розписки про отримання такого безпосередньо у суді. Заявник зазначав, що копію відповідного рішення суду, отримано представником ОСОБА_1 - ОСОБА_2 31 січня 2022 року і від цієї дати підлягає відрахуванню строк його оскарження. 
 
Апеляційний суд вказав, що у частині другій статті 358 ЦПК України передбачено, що незалежно від поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у разі, якщо апеляційна скарга подана після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення, крім випадків: подання апеляційної скарги особою, не повідомленою про розгляд справи або не залученою до участі в ній, якщо суд ухвалив рішення про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки; пропуску строку на апеляційне оскарження внаслідок виникнення обставин непереборної сили. У липні 2014 року банк звернувся із позовом до ОСОБА_1 про звернення стягнення. У матеріалах цивільної справи міститься заява представника ОСОБА_1 - адвоката Сідун В. М., у якій просить розглянути справу у їх із відповідачем відсутності і така заява подана до Мукачівського міськрайонного суду 27 листопада 2015 року. 30 листопада 2015 року ухвалено рішення про задоволення позовних вимог АТ КБ «Приват Банк». Тому колегія суддів зробила висновок, що відповідачу та його представнику не могло бути не відомо про те, що у провадженні Мукачівського міськрайонного суду перебуває справа, як і відповідно про наявність рішення. За таких обставин, оскільки дана апеляційна скарга подана після спливу більше шести років з дня ухвалення рішення, ОСОБА_1 та його представнику ОСОБА_2 було відомо про наявність у провадженні суду даної справи, і своїм процесуальним правом на оскарження рішення відповідач, у строки встановлені законодавством, не скористався та не навів жодних обставин непереборної сили, які унеможливлювали подати апеляційну скаргу у ці строки, а тому у відкритті апеляційного провадження слід відмовити.
 
ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку 11 квітня 2022 року подав до Верховного Суду касаційну скаргу, яка підписана представником ОСОБА_2 , на ухвалу Закарпатського апеляційного суду від 02 березня 2022 року. Посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить скасувати ухвалу суду апеляційної інстанції та справу направити на новий розгляд до цього суду.
 
ОСОБА_1 разом із касаційною скаргою подав клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження.
 
У клопотанні про поновлення строку на касаційне оскарження ОСОБА_1 зазначає, що оскаржену ухвалу апеляційного суду отримано лише 06 квітня 2022 року, що підтверджується копією конверту апеляційного суду.
 
Європейський суд з прав людини вказав, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави (PONOMARYOV v. UKRAINE, № 3236/03, § 41, ЄСПЛ, від 3 квітня 2008 року).
 
Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення (частина друга статті 390 ЦПК України).
 
Аналіз касаційної скарги та доданих до неї матеріалів свідчить, що строк на касаційне оскарження пропущений з поважних причин. Тому суд, на підставі статті 390 ЦПК України, поновлює його.
 
Касаційна скарга мотивована тим, що судом апеляційної інстанції не врахованого висновків, викладених у постанові Верхового Суду від 03 листопада 2021 року справі № 466/6958/19-ц, де суд вказав на помилковість відмови апеляційним судом у відкритті апеляційного провадження виключно на формальній підставі того, що апеляційну скаргу подано більше ніж через рік після спливу одного року з дня складання повного тексту рішення суду, а у клопотанні про поновлення строку на апеляційне оскарження не наведено обставин непереборної сили. Забезпечення права на апеляційний перегляд справи є однією із основних засад (принципів) цивільного судочинства (пункт 8 частини третьої статті 2 ЦПК України). Перегляд судових рішень в апеляційному та касаційному порядку гарантує відновлення порушених прав і охоронюваних законом інтересів людини і громадянина. Суд першої інстанції був зобов`язаний в силу закону вручати і надсилати судові рішення у паперовій формі рекомендованим листом. День належного вручення копії судового рішення може бути встановлений виключно з відповідної відмітки на поштовому повідомленні, або розписки про отримання копії судового рішення. Суд апеляційної інстанції, відмовляючи у відкритті апеляційного провадження, не встановив чи наявні у справі докази вручення оскарженого рішення відповідачу, оскільки обізнаність його про розгляд справи, не спростовує факту недотримання судом першої інстанції процедури надіслання повного тексту судового рішення стороні, як і не свідчить про ознайомлення сторони зі змістом такого рішення та його мотивами. Для вирішення питання порушення учасником справи процесуального строку на звернення до суду слід виходити з того, що конструкція статті 354 ЦПК України передбачає обізнаність особи, яка подала апеляційну скаргу, зі змістом оскаржуваного судового рішення. Наявні у матеріалах справи докази свідчать про те, що заявнику та його представнику не була відома інформація щодо результатів розгляду справи. Однак зазначене було залишено поза увагою апеляційним судом. Суд апеляційної інстанції не врахував, що про наявність відповідного рішення відповідачу стало відомо лише у січні 2022 року зі слів працівників позивача та подальшого ознайомлення зі справою. До цього часу ОСОБА_1 відповідного рішення не отримував, про що свідчить і відсутність у матеріалах підтвердження відправлення відповідного рішення на його адресу чи будь-якої розписки про отримання рішення безпосередньо у суді. Копія відповідного рішення суду, що є предметом оскарження, отримана 31 січня 2022 року і з вказаної дати підлягає обчисленню строк його оскарження.
 
У відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких мотивів.
 
Апеляційний суд встановив, що у липні 2014 року банк звернувся із позовом до ОСОБА_1 про звернення стягнення. У матеріалах цивільної справи міститься заява представника ОСОБА_1 - адвоката Сідун В. М., у якій просить розглянути справу у їх із відповідачем відсутності і така заява подана до Мукачівського міськрайонного суду 27 листопада 2015 року. 30 листопада 2015 року ухвалено рішення про задоволення позовних вимог АТ КБ «Приват Банк».
 
Провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи (частина третя статті 3 ЦПК України).
 
Незалежно від поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у разі, якщо апеляційна скарга подана після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення, крім випадків: подання апеляційної скарги особою, не повідомленою про розгляд справи або не залученою до участі в ній, якщо суд ухвалив рішення про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки; пропуску строку на апеляційне оскарження внаслідок виникнення обставин непереборної сили (частина друга статті 358 ЦПК України).
 
Доступ до суду як елемент права на справедливий судовий розгляд не є абсолютним і може підлягати певним обмеженням у випадку, коли такий доступ особи до суду обмежується законом і не суперечить пункту першому статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якщо воно не завдає шкоди самій суті права і переслідує легітимну мету за умови забезпечення розумної пропорційності між використаними засобами і метою, яка має бути досягнута.
 
Складовою правової визначеності є передбачуваність застосування норм процесуального законодавства. Європейський суд з прав людини зауважує, що процесуальні норми призначені забезпечити належне відправлення правосуддя та дотримання принципу правової визначеності, а також про те, що сторони повинні мати право очікувати, що ці норми застосовуються. Принцип правової визначеності застосовується не лише щодо сторін, але й щодо національних судів (DIYA 97 v. UKRAINE, №19164/04, § 47, ЄСПЛ, від 21 жовтня 2010 року).
 
У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06 лютого 2019 року у справі № 361/161/13-ц (провадження № 61-37352сво18) вказано, що 
«загальновизнане положення про дію цивільних процесуальних норм у часі передбачає, що незалежно від часу відкриття провадження у справі, при здійсненні процесуальних дій застосовуються той процесуальний закон, який діє на момент здійснення таких дій».
 
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 27 березня 2020 року у справі № 296/3261/17 (провадження № 61-678св20) зазначено, що 
«виходячи з аналізу частини другої статті 358 ЦПК України у разі подання апеляційної скарги після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення, особа, яка подає скаргу має довести, а апеляційний суд перевірити наявність випадків передбачених пунктами 1-2 вказаної норми. ЄСПЛ у рішенні від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України» зазначив, що у кожній справі національні суди мають перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип остаточності судового рішення. Сама по собі відсутність рішення суду від 06 лютого 2018 року в Єдиному державному реєстрі судових рішень до жовтня 2019 року не свідчить про наявність випадків, передбачених частиною другою статті 358 ЦПК України, та не було перешкодою для отримання відповідачем або його представником безпосередньо в суді інформації стан відомого їм судового провадження».
 
Європейський суд з прав людини зауважив, що норми, які регулюють строки подачі скарг, безсумнівно, спрямовані на забезпечення належного здійснення правосуддя і юридичної визначеності. Зацікавлені особи мають розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані (PERETYAKA AND SHEREMETYEV v. UKRAINE, № 17160/06 та N 35548/06, § 34, від 21 грудня 2010 року).
 
Встановивши, що ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу у лютому 2020 року, тобто, після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення, суд апеляційної інстанції обґрунтовано відмовив у відкритті апеляційного провадження. 
 
Посилання в касаційній скарзі на постанову Верховного Суду від 03 листопада 2021 року в справі № 466/6958/19-ц необґрунтовані, оскільки в справі № 466/6958/19-ц було встановлено, що заявнику та його представнику не була відома інформація щодо розгляду справи в суді першої інстанції.
 
Європейський суд з прав людини зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду, як касаційного суду, процедура, яка застосовується у Верховному Суді може бути більш формальною (LEVAGES PRESTATIONS SERVICES v. FRANCE, № 21920/93, § 45, ЄСПЛ, від 23 жовтня 1996 року; BRUALLA GOMEZ DE LA TORRE v. SPAIN, № 26737/95, § 37, 38, ЄСПЛ, від 19 грудня 1997 року).
 
Аналіз змісту касаційної скарги та оскарженої ухвали свідчить, що правильне застосовування апеляційним судом норм права є очевидним та не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, а касаційна скарга - необґрунтованою.
 
Відповідно до частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.
 
Керуючись статтями 260, 390, 394 ЦПК України Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,
 
УХВАЛИВ:
 
Поновити ОСОБА_1 строк на касаційне оскарження ухвали Закарпатського апеляційного суду від 02 березня 2022 року.
 
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 , яка підписана представником ОСОБА_2 , на ухвалу Закарпатського апеляційного суду від 02 березня 2022 року у справі за позовом акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення.
 
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                                               В. І. Крат
 
                                                                                                        І. О. Дундар 
 
                                                                                                        Є. В. Краснощоков