ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД      
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116, (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"06" липня 2022 р.           Справа№ 910/899/21
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого:           Андрієнка  В.В.
суддів:            Шапрана  В.В. 
          Буравльова  С.І. 
 
за участю секретаря судового засідання: Добрицької В.С.
учасники справи:
прокурор: Маліцька Ю.С.;
позивач: ОСОБА_1 ;
відповідач: не зявився;
третя особа: не зявився

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Керівника Київської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Центрального регіону
на рішення Господарського суду міста Києва від 24.11.2021 
у справі №910/899/21 (суддя Князьков В.В.)
за позовом Військового прокурора Київського гарнізону в інтересах держави в особі Міністерства оборони України
до Акціонерного товариства "РВС БАНК"
за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "ІТАЛТЕКС МЕРІНО"  
про стягнення 215  280,00 грн
УСТАНОВИВ:

Військовий прокурор Київського гарнізону в інтересах держави в особі Міністерства оборони України звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до Акціонерного товариства  "РВС Банк" про стягнення суми банківської гарантії в розмірі 215 280,00 грн.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 05.06.2018 за результатами процедури закупівлі між Міністерством оборони України (замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "ІТАЛТЕКС МЕРІНО" (постачальник) укладено договір № 286/3/18/209 про поставку товарів для державних потреб матеріально-технічних засобів речової служби, згідно умов якого постачальник зобов`язався здійснити поставку індивідуального обмундирування в порядку та строки визначені в Специфікації. Згідно п. 11.1 договору постачальником забезпечено виконання своїх зобов`язань за договором у розмірі 5 % від суми договору банківською гарантією від 04.06.2020 № 3335-18Г, що видана Акціонерним товариством "РВС Банк". Отже, з огляду на те, що постачальником було допущено порушення умов договору в частині постачання товару в узгоджені сторонами в правочині строки, то у замовника виникло право отримання від гаранта коштів в розмірі суми банківської гарантії. 
Рішенням Господарського суду міста Києва від 24.11.2021 у справі №910/899/21 в задоволенні позовних вимог відмовлено.
Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходи з того, що вимогу бенефіціара №286/6/639 від 29.01.2019 було підписано особою без належного підтвердження повноважень на вчинення таких дій від імені Міністерства оборони України, що указує на те, що вимога не відповідає вимогам банківської гарантії №3335-18Г від 04.06.2018 Акціонерного товариства   "РВС БАНК", що у відповідності до приписів частини першої статті 565 Цивільного кодексу України є підставою для виникнення у гаранта права відмовитися від задоволення вимоги бенефіціара. 
Не погодившись з прийнятим рішенням, Керівник Київської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Центрального регіону 16.12.2021 подав апеляційну скаргу, в якій просив суд поновити строк на апеляційне оскарження. Скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 24.11.2021 у справі №910/899/21 та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Стягнути з відповідача на користь Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері витрати на сплату судового збору у суді першої інстанції в розмірі 3     229,20 грн та апеляційної інстанції в розмірі 4843,80 грн.
В обґрунтування своєї скарги прокуратура зазначала, що суд першої інстанції при ухвалені оскаржуваного рішення не надав належної оцінки наявним доказам у матеріалах справи, судом було неповно з`ясовано обставини справи, які мають значення для справи та невідповідності висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції та порушено норми матеріального та процесуального права.
Зокрема апелянт зазначав, що Міністерство оборони України довіреністю від 17.12.2018 №220/569/д уповноважило представника на виконання зазначених повноважень щодо підписання договорів та взяття бюджетних зобов`язань і здійснення платежів на 2019 рік, жодним чином не впливають на повноваження представника щодо стягнення (повернення) забезпечення тендерної та/або цінової пропозицій, вимог щодо стягнення забезпечення виконання договорів незалежно від дати їх укладання та терміну дії, оскільки довіреність не містить таких обмежень. Директор Департаменту державних закупівель та постачання матеріальних ресурсів Міністерства оборони України мав повноваження на підписання вимог №286/6/639 від 12.01.2019. Крім того апелянт зазначав,що оскільки Міністерство оборони України на підставі довіреностей делеговано повноваження на підписання вимоги №286/6/639 від 29.01.2019 директору Департаменту державних закупівель та постачання матеріальних ресурсів Міністерства оборони України Гулевичу В., тому указану вимогу скріплено печаткою Департаменту державних закупівель та постачання матеріальних ресурсів МОУ.
Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16.12.2021 апеляційну скаргу Керівника Київської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Центрального регіону у справі №910/899/21 передано на розгляд колегії суддів у складі: Андрієнко В.В. (головуючий суддя), судді Шапран В.В., Буравльов С.І.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 21.12.2021 клопотання Керівника Київської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Центрального регіону про поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення Господарського суду міста Києва від 24.11.2021 у справі №910/899/21 - задоволено. Поновлено пропущений строк на апеляційне оскарження. Зупинено дію рішення Господарського суду міста Києва від 24.11.2021 у справі №910/899/21. Відкрито апеляційне провадження у справі №910/899/21 за апеляційною скаргою Керівника Київської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Центрального регіону. Розгляд справи призначено на 26.01.2022.
12.01.2022 на адресу суду від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу, у якому останній просив суд залишити без задоволення апеляційну скаргу, а оскаржуване рішення суду першої інстанції без змін, з підстав його законності та обґрунтованості.
Так, відповідач повністю заперечує вимоги позову, та не погоджується з рішенням місцевого господарського суду, посилаючись на відсутність підстав для виплати гарантійного платежу з огляду на неналежне представлення вимоги, а саме відсутності необхідних реквізитів пред`явленої вимоги, зокрема: підпису належним чином уповноваженої особи та печатки установи. А також відсутність сукупності порушень принципалом забезпеченого договору, за яких настає обов`язок з виплати платежу.
24.01.2022 на адресу суду від Прокуратури надійшла відповідь на відзив, у якому останній просив урахувати дану відповідь на відзив при розгляді справи та задовольнити апеляційну скаргу. Зокрема Прокуратура зазначала, що відповідно до ст. 8 ЗУ «Про центральні органи виконавчої влади», Міністр оборони України Полтарак С.Т. у межах своєї компетенції, видав довіреність №220/569/д від 17.12.2018 директору Департаменту державних закупівель та постачання матеріальних ресурсів Міністерству оборони України Гулевичу В.В.
У судове засідання, яке відбулось 26.01.2022 з`явились представники позивача та прокуратури, представники відповідача та третьої особи не з`явились, причини неявки суду не повідомили, уся судова кореспонденція направлялась на адресу зазначену в ЄДР.
Головуючи суддя ставив на обговорення питання, щодо можливості розгляду справи за відсутності представників відповідача на третьої особи.
Представник прокуратури вважав за можливий розгляд справи, представник позивача поклався на розсуд суду, щодо вирішення даного питання. 
Порадившись, колегія суддів вирішила відкласти розгляд справи у зв`язку із неявкою представників відповідача та третьої особи. Розгляд справи відкладено на 21.02.2022.
У розгляді справи 21.02.2022 оголошено перерву до 28.02.2022.
У зв`язку з введенням в Україні воєнного стану з 24.02.2022 на підставі Указу Президента України №64/2022 від 24.02.2022, з урахуванням наказу голови Північного апеляційного господарського суду від 03.03.2022 "Про встановлення особливого режиму роботи Північного апеляційного господарського суду в умовах воєнного стану" судове засідання 28.02.2022 не відбулося.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 20.04.2022 розгляд справи призначено на 25.05.2022.
23.05.2022 на адресу суду від відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду у справі №910/899/21, у зв`язку з тим, що в умовах війни Банк ще не має можливості відновити роботу належним чином, зокрема, щодо доступу до документів та очної роботи представників, тому не має можливості забезпечити явку представників у судове засідання 25.05.2022.
25.05.2022 на адресу суду від позивачів надішли клопотання про відкладення розгляду справи.
У судове засідання, яке відбулось 25.05.2022 учасники справи чи їх представники не з`явились. Розгляд справи відкладено на 06.07.2022.
20.06.2022 на адресу суду від відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, у зв`язку із тим, що його представник задіяний у розгляді іншої справи у Господарському суді Дніпропетровської області.
У судове засідання, яке відбулося 06.07.2022 з`явились представники апелянта та позивача, інші учасники справи не з`явились. Головуючий суддя ставив на обговорення клопотання відповідача про відкладення розгляду справи, присутні представники учасників справи заперечували стосовно задоволення заявленого відповідачем клопотання та вважали можливий розгляд справи за відсутності представників відповідача та третьої особо. Колегія суддів на місці вирішила відхили заявлене відповідачем клопотання про відкладення розгляду справи та слухати справу по суті.
Колегія суддів зазначає, що також підтверджується матеріалами справи, зокрема протоколом судового засідання від 21.02.2022, представник відповідача був присутній у судовому засіданні та надав суду свої пояснення стосовно доводів наведених в апеляційній скарзі. Крім того, представники апелянта та позивача також зазначали про те, що представник відповідача надавав суду свої пояснення по суті спору. Також, у матеріалах справи наявний відзив на апеляційну скаргу, у якому сформована позиція відповідача по апеляційній скарзі. Колегія суддів також зазначає, що розгляд справи неодноразово переносився (відкладення/перерва) зокрема за клопотанням відповідача про відкладення розгляду справи. Крім того, явка учасників справи у судове засідання обов`язковою не визнавалась.
У відповідності до вимог ч.ч. 1, 2, 5 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.   В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
У відповідності з п. 3 ч. 2 ст. 129 Конституції України та ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. 
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч. 1 ст. 86 ГПК України).
Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ст. 76 ГПК України).
Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, що їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї (ч. 8 ст. 80 ГПК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 270 ГПК України, у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі.
Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 277 ГПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:
1) нез`ясування обставин, що мають значення для справи;
2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;
3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи;
4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.
Розглянувши матеріали справи колегія суддів установила наступне. 
04.06.2018 Публічним акціонерним товариством "РВС Банк" було видано банківську гарантію №3335-18Г. Принципалом за вказаною гарантією є Товариство з обмеженою відповідальністю "ІТАЛТЕКС МЕРІНО", а бенефіціаром - Міністерство оборони України. Згідно змісту означеної гарантії зобов`язанням, виконання якого забезпечується є договір на закупівлю ДК 021:2015:35811300-5 Військова уніформа, що буде укладено між  Товариством з обмеженою відповідальністю "ІТАЛТЕКС МЕРІНО" та Міністерством оборони України.
За гарантією №3335-18Г від 04.06.2018 гарант зобов`язався сплатити на користь бенефіціара суму цієї гарантії у випадку невиконання (неналежного виконання) принципалом своїх зобов`язань перед бенефіціаром за договором. Гарант цим безумовно та безвідклично зобов`язується виплатити бенефіціару суму, що складає 215 280 грн протягом 5 робочих днів з дати отримання письмової вимоги бенефіціара, підписаної уповноваженою особою та у якій бенефіціар заявляє про те, що принципал не виконав (неналежним чином виконав) свої зобов`язання за договором про закупівлю стосовно асортименту, кількості, якості та строків.
Письмова вимога бенефіціара повинна бути підписана повинна бути підписана уповноваженою особою бенефіціара, скріплена печаткою бенефіціара та направлена на поштову адресу гаранта: Україна, 04071, м.Київ, вул.Введенська, буд.29/58. 
За умовами гарантії №3335-18Г від 04.06.2018 гарант має право відмовити бенефіціару у задоволенні його вимог у випадку, якщо вимога до гарантії подана банку гаранту після закінчення строку дії гарантії. 
Гарантія діє з моменту її підписання по 01.02.2019 включно.
05 червня 2018 року між Міністерством оборони України (замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "ІТАЛТЕКС МЕРІНО" (постачальник) було укладено договір №286/3/18/209 про поставку для державних потреб матеріально-технічних засобів речової служби (за кошти Державного бюджету України) (далі за текстом      договір), за умовами якого відповідач зобов`язався у 2018 році поставити позивачу індивідуальне обмундирування (35810000-5) (лот 1. (35811300-5) Військова уніформа (Джемпер): 1) Джемпер синього кольору; 2) Джемпер чорного кольору; 3) Джемпер захисного кольору)) (товар), а позивач, в свою чергу, зобов`язався забезпечити приймання та оплату товару в асортименті, кількості, у строки (терміни), вказані у цьому договорі.
Відповідно до п. 1.4. договору №286/3/18/209 від 05.06.2018 товар постачається на об`єднанні центри забезпечення після приймального контролю (якості) представниками Головного управління розвитку та супроводження матеріального забезпечення Збройних Сил України (представник замовника).
Згідно із п. 1.5. договору №286/3/18/209 від 05.06.2018, у редакції додаткової угоди № 1 від 05.06.2018, товар постачається партіями, які формуються відповідно до рознарядки та ростовки Міністерства оборони України, які є невід`ємними частинами цього договору.
За умовами п. 5.1. договору №286/3/18/209 від 05.06.2018  товар постачається на умовах DDP   склад замовника відповідно до Міжнародних правил по тлумаченню торговельних термінів "Інкотермс" у редакції 2010 року згідно з положеннями договору.
В силу п. 5.2. договору №286/3/18/209 від 05.06.2018, у редакції додаткової угоди № 1 від 05.06.2018, місцем поставки товару є об`єднані центри забезпечення Тилу Збройних Сил України (одержувачі замовника) згідно з рознарядкою та ростовкою Міністерства оборони України, які є невід`ємною частиною договору, з обов`язковим дотриманням передбачених ними вимог до асортименту, кількості, адреси одержувачів замовника та черговості відвантажень. Поставка товару здійснюється транспортом постачальника. Витрати щодо перевезення товару до місця приймання одержувачем замовника несе постачальник.
Відповідно до п. 10.1. договору, у редакції додаткової угоди № 3 від 19.12.2018, договір набирає чинності з дати його підписання сторонами і діє до 31 березня 2019 року (включно), а у частині проведення розрахунків до повного їх завершення.
Як свідчать матеріали справи, Міністерство оборони України звернулось до Акціонерного товариства "РВС БАНК" з вимогою №286/6/639 від 29.01.2019, яку було отримано банком 30.01.2019, про що свідчить штам реєстрації вхідної кореспонденції відповідача, що містить у правому нижньому куті аркуша. 
В зазначеній вимозі бенефіціар повідомив гаранта про порушення принципалом умов виконання договору у частині постачання та зазначив про строки порушення строків поставки. З огляду на означені обставини бенефіціар просив гаранта сплатити суму банківської гарантії в розмірі 215 280 грн. Означену вимогу було підписано директором Департаменту державних закупівель та постачання матеріальних ресурсів Міністерства оборони України В.Гулєвич. 
Листом №167/19-БТ від 06.02.2019 Акціонерним товариством  "РВС БАНК" було відмовлено Міністерству оборони України в задоволенні вимоги, оскільки письмова вимога бенефіціара підписана не уповноваженою особою й не скріплена печаткою бенефіціара всупереч вимог банківської гарантії №3335-18Г від 04.06.2018. До того ж, гарантом вказано, що порушення, яке зазначене бенефіціаром, не є гарантійним випадком, до того ж фактично у вимозі відсутнє належне обґрунтування порушення боржником основного зобов`язання. 
Згідно зі ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Згідно частини першої статті 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Частинами 1, 3, 5 ст. 626 Цивільного кодексу України установлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не установлено договором, законом, або не випливає із суті договору.
Суд апеляційної інстанції зазначає, що правовідносини між сторонами у даній справі виникли на підставі банківської гарантії. Особливості регулювання цих правовідносин визначено, зокрема, параграфом 4  глави 49 Цивільного кодексу України, положеннями  глави 22 Господарського кодексу України, Положенням про порядок здійснення банками операцій за гарантіями в національній та іноземних валютах, затвердженого  постановою правління Національного банку України від 15.12.2004 № 639, Уніфікованими правилами міжнародної торгової палати для гарантій за першою вимогою 1992 року.
Статтею 200 Господарського кодексу України  визначено, що гарантія є специфічним засобом забезпечення виконання господарських зобов`язань шляхом письмового підтвердження (гарантійного листа) банком, іншою кредитною установою, страховою організацією (банківська гарантія) про задоволення вимог управненої сторони у розмірі повної грошової суми, зазначеної у письмовому підтвердженні, якщо третя особа (зобов`язана сторона) не виконає вказане у ньому певне зобов`язання, або настануть інші умови, передбачені у відповідному підтвердженні. Зобов`язання за банківською гарантією виконується лише на письмову вимогу управненої сторони.
Водночас  ст. 546 Цивільного кодексу України  визначено види забезпечення виконання зобов`язання.
Зокрема, виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов`язання.
Згідно зі  ст. 560 Цивільного кодексу України   за гарантією банк, інша фінансова установа, страхова організація (гарант) гарантує перед кредитором (бенефіціаром) виконання боржником (принципалом) свого обов`язку. Гарант відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.
У розумінні даної статті, гарантія за своєю правовою природою є самостійним правочином, який не залежить від зобов`язань, встановлених основним договором, на якому вона заснована, тому Гарант жодним чином не пов`язаний таким договором, незважаючи на те, що посилання на них міститься у тексті Гарантії.
Суд зазначає, що неустойка і банківська гарантія є різними способами захисту прав та законних інтересів суб`єктів господарювання, різними засобами забезпечення виконання господарських зобов`язань. Зазначені способи мають різну правову природу і не є взаємовиключними. Сплата коштів кредитору гарантом і сплата штрафних санкцій боржником не належать до одного виду відповідальності.    
Крім того, у п.11.2. договору поставки зазначено, що підставою для повернення забезпечення виконання договору є виконання постачальником всіх умов договору у повному обсязі стосовно асортименту, якості, кількості та строків і виключно за цінами згідно положень цього договору.
Таким чином, можливість стягнення з відповідача неустойки за порушення строків поставки товару за договором не ставиться у залежність від реалізації позивачем свого права на звернення стягнення за банківською гарантією. Крім того, положення договору не містять застережень про пріоритетність у застосуванні або можливість взаємного зарахування цих способів забезпечення виконання зобов`язань.
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 21 грудня 2018 року у справі №  908/7/18.
Зобов`язання гаранта перед бенефіціаром обмежується сумою гарантії, а сплата кредиторові суми, на яку видано гарантію, припиняє зобов`язання гаранта перед кредитором (ч. 1 ст. 56, п. 1 ч. 1 ст. 568 Цивільного кодексу України).
Згідно до  ст. 561 Цивільного кодексу  України  гарантія діє протягом строку на який вона видана. Гарантія є чинною від дня її видачі, якщо в ній не установлено інше.
Згідно з ч. 2, 4  ст. 563 Цивільного кодексу України  вимога кредитора до гаранта про сплату грошової суми відповідно до виданої ним гарантії пред`являється у письмовій формі. До вимоги додаються документи, вказані в гарантії. Кредитор може пред`явити вимогу до гаранта в межах строку, установленого у гарантії, на який її видано.
Відповідно до  умов банківської гарантії №3335-18Г від 04.06.2018 , Приватне акціонерне товариство "РВС Банк"  безвідклично та безумовно зобов`язалося виплатити бенефіціару 215  280,00 грн, після одержання письмової вимоги бенефіціара, в якій стверджується про те, що принципал (Товариство з обмеженою відповідальністю «ІТЕЛТЕКС МЕРІНО»)  не виконав (неналежним чином виконав) свої зобов`язання щодо якості, кількості, строків постачання товару відповідно до договору.
Відповідно до ч. 2  ст. 564 Цивільного кодексу України,  гарант повинен розглянути вимогу кредитора разом з доданими до неї документами в установлений у гарантії строк, а у разі його відсутності - в розумний строк і встановити відповідність вимоги та доданих до неї документів умовам гарантії.
Судом апеляційної інстанції установлено, що Банк отримав від Міністерства оборони України вимогу №286/6/639 від 29.01.2019 щодо перерахування коштів за Гарантією у сумі 215  280,00 грн. Проте, зазначена вимога №286/6/639 від 29.01.2019 залишена відповідачем без задоволення.
Факт отримання відповідачем указаної вимоги визнаний ним у відзиві та відповіддю позивачу на вимогу, №167/19-БТ від 06.02.2019 . При цьому,  указаним листом відповідачем було повідомлено позивача про неможливість задоволення направленої вимоги. Указана обставина не заперечувалась та не була спростована в суді апеляційної інстанції.
Водночас, суд апеляційної інстанції зазначає, що Товариством з обмеженою відповідальністю "ІТАЛТЕКС МЕРІНО" порушено зобов`язання за договором поставки, що установлено у справі № 927/950/19 та згідно зі ст. 75 ГПК України не підлягає доведенню. Рішення Господарського суду Чернігівської області від 21.02.2020 у справі № 927/950/19 набрало законної сили і не було оскаржене.
При цьому відповідно до рішення суду від 21.02.2020 у справі              № 927/950/19 було установлено, що  постачальник здійснив порушення термінів поставки товару щодо таких партій товару: відповідно до Акту № 3 приймального контролю товару за якістю від      13.12.2018, Оголошення № 3 від 10.12.2018 та Посвідчення № 792 товар в кількості 3 300 шт. на суму 1      776  060 грн 00 коп. завезено на в/склад (в/ч 2788)  14.12.2018  (де договором, у редакції додаткової угоди № 2, передбачено постачання до 30.11.2018 включно), тобто з запізненням на  13 діб; відповідно до Акту № 4 приймального контролю товару за якістю від 22.12.2018, Оголошення № 4 від 19.12.2018 та Посвідчення № 844 товар в кількості 2 700 шт. на суму 1 453 140 грн 00 коп. завезено на в/склад (в/ч 2788) 22.12.2018, (де договором, у редакції додаткової угоди № 2, передбачено постачання до 30.11.2018 включно), тобто з запізненням на 21 добу; відповідно до Акту № 1 приймального контролю товару за якістю від 10.04.2019, Оголошення № 1 від 29.03.2019 та Посвідчення № 343 товар в кількості 300 шт. та Акту № 3 від 10.04.2019, Оголошення № 3 від 29.03.2019 та Посвідчення   № 344 товар в кількості 1 200 шт., що разом становить суму 806  300 грн 00 коп. завезено на в/склад (в/ч 2788) 10.04.2019 (де договором, в редакції додаткової угоди № 4, передбачено постачання до 31.03.2019 включно), тобто з запізненням на 9 діб; відповідно до Акту № 2 приймального контролю товару за якістю від   10.04.2019, Оголошення № 2 від 29.03.2019 та Посвідчення № 100 товар в кількості 100 шт. на суму 53  820 грн 00 коп. завезено на в/склад (в/ч 2788) 12.04.2019  (де договором, в редакції додаткової угоди № 4, передбачено постачання до 31.03.2019 включно), тобто з запізненням на   11 діб".
Отже, за висновками суду, у межах справи №927/950/19 судом було установлено обставини порушення принципалом своїх обов`язків перед бенефіціаром, які забезпечені банківською гарантією позивача.
Таким чином, обставини, встановлені в рішенні від 21 лютого 2020 року у справі № 927/950/19 згідно зі ст. 75 ГПК України мають преюдиційне значення для розгляду даної справи. А тому суд апеляційної інстанції відхиляє доводи відповідача про відпустіть порушень третьою особою зобов`язань у частині поставки товару та приймає доводи позивача в цій частині, викладені у відзиві на апеляційну скаргу та письмових поясненнях. А тому позивач обґрунтовано звернувся з позовом про стягнення гарантії.
Судом першої інстанції установлено, що вимога №286/6/637 від 29.01.2019 підписана директором Департаменту державних закупівель та постачання матеріальних ресурсів Міністерства оборони України - Гулєвичем В.
На переконання суду першої інстанції, довіреністю від 17.12.2018 №22/569/д, на відміну від довіреностей від 24.04.2018 №220/336/д, від 23.11.2018 №220/449/д, не надано повноважень Гулєвичу В.В. на підписання від імені Міністерства оборони України вимог щодо стягнення (повернення) забезпечення тендерної та/або цінової пропозицій, стягнення забезпечення виконання договорів та укладення договорів (додаткових угод) на закупівлю продукції (товарів), майна (обладнання) продовольчої, речової та служби пально-мастильних матеріалів, виконання робіт, надання послуг відповідно до бюджетних асигнувань на 2018 рік.
Суд апеляційної інстанції не погоджується з таким трактуванням суду першої інстанції з урахуванням наступного. 
Як слідує зі змісту довіреності від 17.12.2018 № 220/569/Д, Гулевичу В.В. надано повноваження на підписання від імені Міністерства оборони України вимог щодо стягнення (повернення) забезпечення тендерної та/або цінової пропозицій, стягнення забезпечення виконання договорів та укладення договорів (додаткових угод) на закупівлю продукції (товарів), майна (обладнання) продовольчої, речової та служби пально-мастильних матеріалів, виконання робіт, надання послуг відповідно до бюджетних асигнувань на 2019 рік на централізовану оплату за бюджетними програмами.
Відтак, визначені даною довіреністю повноваження Гулевича В.В. обмежені щодо бюджетних асигнувань на 2019 рік лише у частині укладення договорів (додаткових угод) на закупівлю товарів, послуг тощо. Повноваження щодо підписання від імені Міністерства оборони України вимог щодо стягнення (повернення) забезпечення тендерної та/або цінової пропозицій жодних обмежень по року бюджетних асигнувань не містять.
Більш того, Міністерство оборони України звернулося до ПрАТ "РВС БАНК" з вимогою від №286/6/639 від 29.01.2019 щодо сплати гарантійного платежу у розмірі 215  280,00  у межах строку дії гарантії, що установлений до 31.12.2019.
Щодо порушення національного стандарту України ДСТУ 4163-2003 при складенні довіреності, суд апеляційної інстанції зазначає, що ураховуючи наявність у довіреностях положень про повноваження на здійснення інших дій, пов`язаних з виконанням повноважень на підписання від імені позивача вимог щодо стягнення (повернення) забезпечення тендерної та/або цінової пропозиції, стягнення забезпечення виконання договорів, а також те, що ані вимоги п. 5.27 національного стандарту ДСТУ 4163-2003, ані положення чинного законодавства не містять обмежень повноважень на засвідчення копій документів, колегія суддів зазначає, що відповідачем безпідставно відхилено вимогу позивача з посиланням на відсутність у Гулевича В.В. повноважень на засвідчення копій документів.
Таким чином, дослідивши зміст та обсяг повноважень підписанта за указаною вимогою, посилання відповідача як на підставу відмови у виплаті коштів за виданою банківською гарантією - неналежним чином засвідчену копію довіреності на ім`я Гулевич В.В, є формальною підставою для відмови, тобто нічим іншим як спробою уникнути сплати суми банківської гарантії, оскільки наявна в матеріалах справи довіреність містить необхідний обсяг повноважень для підписання вимоги. 
Ураховуючи вищенаведені обставини колегія суддів дійшла висновку, що позовні вимоги Військового прокурора Київського гарнізону в інтересах держави в особі Міністерства оборони України підлягають задоволенню у повному обсязі.
Згідно зі статтею 277  ГПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є  нез`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи.
За наведених обставин, висновки місцевого господарського суду не можна вважати такими, що відповідають приписам статей 86, 236, 261, 238 ГПК України щодо всебічного, повного, об`єктивного і безпосереднього розгляду всіх обставин справи в їх сукупності, що свідчить про наявність підстав для скасування оскаржуваного рішення. 
Зважаючи на те, що місцевим господарським  судом при прийнятті оскаржуваного рішення допущено порушення норм матеріального права та процесуального права.
За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку про скасування рішення Господарського суду міста Києва від 24.11.2021 у справі №910/899/21 та про задоволення апеляційної скарги Керівника Київської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Центрального регіон.
Судові витрати, розподілити згідно вимог ст. 129 ГПК України.
Керуючись ст. 129, 267-285 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Керівника Київської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Центрального регіону на рішення Господарського суду міста Києва від 24.11.2021 у справі №910/899/21 задовольнити.
2. Рішення Господарського суду міста Києва від 24.11.2021 у справі №910/899/21 скасувати. Прийняти нове рішення, яким позовні вимоги військового прокурора Київського гарнізону задовольнити повністю.
Стягнути з Приватного акціонерного товариства "РВС Банк" (04071, м. Київ, вул. Введенська, 29/58, ідентифікаційний код 39849797) на користь Міністерства оборони України (03168, м. Київ, пр-т Повітрофлотський, 6, ідентифікаційний код 00034022) 215 280 (двісті п`ятнадцять тисяч двісті вісімдесят) грн  основного боргу.
Стягнути з Приватного акціонерного товариства "РВС Банк" (04071, м. Київ, вул. Введенська, 29/58, ідентифікаційний код 39849797) на користь Військової прокуратури Київського гарнізону Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Центрального регіону (01014, м. Київ, вул. Болбочана, 8, ідентифікаційний код 38347014) 3  229,20 грн судового збору.
3. Стягнути з Приватного акціонерного товариства "РВС Банк" (04071, м. Київ, вул. Введенська, 29/58, ідентифікаційний код 39849797) на користь Військової прокуратури Київського гарнізону Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Центрального регіону (01014, м. Київ, вул. Болбочана, 8, ідентифікаційний код 38347014) 4  843,80 грн судового збору за перегляд справи судом апеляційної інстанції. 
4. Доручити Господарському суду м. Києва видати накази на виконання даної постанови. 
5. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 287 ГПК України.
Повний текст постанови складено та підписано 11.07.2022. 

Головуючий суддя                                                            В.В.Андрієнко 

Судді                                                                                В.В. Шапран

                                                                                С.І. Буравльов