ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 758/2977/18

ДОДАТКОВА
ПОСТАНОВА
Іменем України

09 серпня 2022 року          м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 
судді-доповідача          Сорочка Є.О.,
суддів           Федотова І.В., 
          Чаку Є.В.,
за участю секретаря с/з           Грисюк Г.Г.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву представника ОСОБА_1 - Качмара Олега Йосиповича про стягнення понесених витрат на професійну правничу допомогу понесених при розгляді справи у суді апеляційної інстанції за розглядом апеляційної скарги Енергетичної митниці ДФС на рішення Подільського районного суду м. Києва від 23.07.2018 у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Енергетичної митниці Держмитслужби про визнання протиправною та скасування постанови,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив: скасувати постанову начальника Енергетичної митниці ДФС Піковського І.О. від 27.02.2018 у справі про порушення митних правил № 0011/90300/18 про визнання позивача, як голови правління ПАТ «НАК «Нафтогаз України» винним у вчиненні порушення митних правил, передбаченого статтею 485 Митного кодексу України (далі - МК), накладення на позивача адміністративного стягнення у вигляді штрафу розміром 300 відсотків несплаченої суми митних платежів, що становить 7  027  389  072,36 грн та закрити справу про порушення митних правил №0011/90300/18 у зв`язку з відсутністю у діях ПАТ «НАК «Нафтогаз України» складу правопорушення, передбаченого статтею 485 МК.
Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 23.07.2018, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 20.03.2019, позов задоволено частково: скасовано постанову начальника Енергетичної митниці ДФС Піковського І.О. від 27.02.2018 у справі про порушення митних правил № 0011/90300/18 про визнання ОСОБА_1 , голови правління ПАТ «НАК «Нафтогаз України» винним у вчиненні порушення митних правил, передбаченого статтею 485 МК, накладення на громадянина ОСОБА_1 адміністративного стягнення у вигляді штрафу розміром 300 відсотків несплаченої суми митних платежів, що становить 7  027  389  072,36 грн; закрито справу про порушення митних правил №0011/90300/18 у зв`язку з відсутністю у діях ОСОБА_1 складу правопорушення, передбаченого статтею 485 МК; в іншій частині в задоволенні вимог заяви відмовлено.
Під час судового засідання суду апеляційної інстанції 20.03.2019 представником позивача було подано заяву про стягнення понесених витрат на професійну правничу допомогу, понесених при розгляді справи у суді апеляційної інстанції, у якій заявник просив здійснити розподіл судових витрат та покласти витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 997  187,82 грн, які ОСОБА_1 сплатив та має сплатити у зв`язку з розглядом апеляційної скарги у даній справі, на відповідача.
Додатковою постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 10.04.2019 заяву задоволено частково: стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Енергетичної митниці ДФС на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу понесені при розгляді справи у суді апеляційної інстанції, у розмірі 25  000 грн.
Постановою Верховного Суду від 19.07.2022 додаткову постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 10.04.2019 скасовано, а справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
Суд касаційної інстанції у вказаній постанові наголосив, що апеляційний суд жодним чином не обґрунтував та не навів мотивів у судовому рішенні, визнаючи обґрунтованим розмір витрат у сумі 25 000 грн.
У судовому засіданні суду апеляційної інстанції суд протокольною ухвалою вирішив замінити відповідача - Енергетичну митницю ДФС його правонаступником - Енергетичною митницею Держмитслужби..
Дослідивши матеріали справи під час нового розгляду справи, колегія суддів дійшла таких висновків.
Відповідно до частини сьомої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС) розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
Як вбачалося, представник позивача у судовому засіданні суду апеляційної інстанції подав заяву щодо здійснення розподілу витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 997 187,82 грн, що понесені у ході розгляду справи в суді апеляційної інстанції. 
Відповідно до пункту 3 частини першої статті 252 КАС суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою учасника справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.
Враховуючи, що при ухваленні постанови судом апеляційної інстанції не було вирішене питання розподілу витрат на професійну правничу допомогу, то колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для вирішення питання можливості ухвалення додаткового судового рішення.
За змістом статті 132 КАС судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.
До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; 3) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; 4) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 5) пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.
Відповідно до частини першої статті 139 КАС при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Згідно частини третьої статті 139 КАС при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.
Згідно з пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» від 05 липня 2012 року № 5076-VI (далі - Закон № 5076-VI) договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Пунктом 9 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.
Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI).
Відповідно до статті 19 Закону № 5076-VI видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.
Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону № 5076-VI).
Відповідно до статті 134 КАС витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката (частина друга статті 134 КАС).
Склад та обсяг судових витрат визначено у частині третій статті 134 КАС, згідно з якою для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат (частина третя статті 134 КАС).
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина четверта статті 134 КАС).
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (частина п`ята статті 134 КАС).
У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (частина шоста статті 134 КАС).
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина сьома статті 134 КАС).
Аналіз наведених положень процесуального законодавства дає підстави для висновку про те, що документально підтверджені судові витрати на правничу допомогу адвоката підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.
Отже, при визначенні суми компенсації витрат, понесених на правничу допомогу, до предмета доказування у питанні компенсації, понесених у зв`язку з розглядом справи витрат на правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченого адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціни позову та (або) значенню справи.
Так, на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу позивачем разом із відповідною заявою 20.03.2019 було надано: 
- копію договору про юридичні послуги (надання професійної правничої допомоги) №1320-17-2 (А), 
- копію рахунку від 20.12.2018 №30850 на суму 477  519,24 грн;
- копію платіжного доручення №8174878001 від 27.12.2018 на суму 477 519,24 грн; 
- копію акту приймання виконаної роботи з юридичного обслуговування від 27.12.2018 на суму 477 519,24 грн; 
- опис виконання робіт (надання послуг) (без дати та підпису);
-  копії свідоцтв про право на зайняття адвокатською діяльністю, посвідчень помічників адвоката та трудових книжок.
Також, 25.03.2019 представником позивача до суду додатково подано докази на підтвердження витрат, які позивач сплатив та має сплатити у зв`язку з розглядом даної справи, та на підтвердження інтересу до даної справи, а саме: 
- копію рахунку від 22.03.2019 №31371 на суму 519  668,58 грн;
- роздруківки публікацій у засобах масової інформації.
Крім того, 04.04.2019 представником позивача до суду подано доповнення та пояснення до заяви про розподіл судових витрат, пов`язаних з розглядом справи у суді апеляційної інстанції та приєднано: 
- звіт про виконання роботи та розрахунок гонорару на основі погодинних ставок ВКП (серпень - грудень 2018 року); 
- звіт про виконання роботи та розрахунок гонорару на основі погодинних ставок ВКП (січень 2019 року); 
- звіт про виконання роботи та розрахунок гонорару на основі погодинних ставок ВКП (лютий - березень 2019 року); 
- довідка від 02.04.2019 про погодинні ставки адвокатів та помічників адвокатів;
- роздруківка публікації у засобі масової інформації; 
- (повторно) копія рахунку від 20.12.2018 №30850 на суму 447  519,24 грн; 
- (повторно) копія акту приймання виконаної роботи з юридичного обслуговування від 27.12.2018 на суму 447 519,24 грн; 
-  (повторно) копія рахунку від 22.03.2019 №31371 на суму 519,668,58 грн;
- копія рахунку від 18.02.2019 №31181 на суму 150  404,64 грн;
- копія рахунку від 21.03.2019 №31350 на суму 119  317,02 грн; 
- копії трудових книжок; 
- роздруківки з журналу; 
- роздруківки судових рішень.
Відтак, позивачем до відшкодування заявлено 1 236 909,48 грн витрат на правову допомогу.
Представником відповідача 08.04.2019 подано заперечення на заяву позивача про розподіл судових витрат, у якій наголошується на відсутності доказів щодо оплати частини заявлених до відшкодування витрат, а також вказується на не співмірності таких витрат.
Завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень (частина перша статті 2 КАС).
Водночас, якщо суд, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним, має право не розподіляти витрати на професійну правничу допомогу повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26.02.2015 у справі «Баришевський проти України», від 10.12.2009 у справі «Гімайдуліна і інших проти України», від 12.10.2006 у справі «Двойних проти України», від 30.03.2004 у справі «Меріт проти України», заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.
Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України»). У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Відтак, враховуючи правову позицію, викладену в постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 у справі № 826/1216/16, суд апеляційної інстанції при визначенні суми відшкодування витрат на правову допомогу бере до уваги дійсність, необхідність та розумність юридичних послуг, вартість яких заявлено позивачем до відшкодування, виходячи з конкретних обставин справи, а також докази, надані позивачем на підтвердження витрат, понесених на професійну правничу допомогу.
Беручи до уваги викладене, колегія суддів суду апеляційної інстанції вважає, що враховуючи обставини даної справи, заявлений до відшкодування розмір витрат не є розумним, а самі витрати не є цілком необхідними та неминучими.
Так, згідно наданих звітів, адвокатами та помічниками адвоката були надані позивачу послуги у суді апеляційної інстанції в обсязі більш як 222 години.
Водночас, колегія суддів звертає увагу на те, що у звіти були включені послуги, які не пов`язані із наданням правової допомоги у суді, а обсяг окремих послуг є значно завищеним.
Так, юридичний аналіз норм процесуального та матеріального законодавства, вивчення судової практики щодо їх застосування, не є послугами, які пов`язані із оплачуваною правовою допомогою (витрачено більш як 25 годин). Відповідні знання адвокати, які надають допомогу, мають знати в силу своєї професії, особливо враховуючи імідж відповідної компанії. Правова допомога не може полягати в оплаті клієнтом навчання чи підвищення кваліфікації адвоката.
На направлення та отримання певних документів, візити у відповідні установи для цих цілей, було витрачено більш як 8 годин. На переконання суду, послуги з направлення та отримання документів не є такими, що пов`язані із правовою допомогою у суді. Це ж саме стосується складення, редагування, запитів третім особам та вивчення відповідей на такі запити (витрачено більш як 4 години).
У наданих звітах міститься посилання на надання послуг зі здійснення підготовки до розгляду справи, без опису того, у чому саме такі послуги полягали; на проведення нарад, підготовку звітів невідомого змісту тощо (витрачено більш як 25 годин). На переконання суду, наведене не може вважатися наданням позивачу правової допомоги у суді.
Також у звітах вказано про вчинення певних дій у суді касаційної інстанції (більш як 40 годин). Колегія суддів вказані послуги відхиляє як такі, що не пов`язані із наданням правової допомоги у суді апеляційної інстанції, питання відшкодування яких наразі і є предметом даного провадження.
Переговори, телефонні дзвінки, електронні листи клієнту та іншим особам (більш як 3 години) судом апеляційної інстанції також відхиляються як такі, що не пов`язані із наданням правової допомоги.
У роботі над відзивом на апеляційну скаргу було витрачено більш як 24 години, що є цілком не співмірним як із необхідними витратами для відповідної послуги так і з заявленим професіоналізмом осіб, які її надавали. Це ж саме стосується і роботи над поданими до суду клопотаннями (яка включає у тому числі підготовку проєктів клопотань, їх аналіз, редагування, внесення змін та доповнень тощо), на яку витрачено більш як 25 годин. Також, з огляду на кількість осіб, які надавали допомогу, суд вважає завищеними витрати у більш як 28 годин, що пов`язані із ознайомленням з матеріалами справи, окремими поданими іншою стороною документами й судовими рішеннями.
Також суд вважає, що витрати, пов`язані із підготовкою та поданням письмових пояснень з певних питань (5,5 годин) не були неминучими, оскільки відповідні питання могли бути висвітлені у відзиві на апеляційну скаргу.
Завищеними є також і витрати, пов`язані із участю у судових засіданнях - більш як 31 година, оскільки сукупно судові засідання у суді апеляційної інстанції не тривали такий значний проміжок часу.
Відтак, колегія суддів вважає обґрунтованими витрати на підготовку відзиву на апеляційну скаргу, клопотань, ознайомлення з матеріалами справи, участь у судових засіданнях. Проте, з огляду на суть та зміст таких послуг, вказані витрати є значно завищеними.
Беручи до уваги викладене, а також враховуючи, що договір про надання правової допомоги не містить чіткої вартості послуг адвоката та помічника адвоката, оскільки окремі докази понесених витрат та обсягу наданих послуг були надані до суду поза межами встановленого законом п`ятиденного строку, то колегія суддів дійшла висновку, що обґрунтованим та справедливим розміром правової допомоги, що підлягає відшкодуванню позивачу у даній справі є 160  000 грн.
Щодо покликань відповідача на відсутність доказів оплати частини витрат, то колегія суддів наголошує на положеннях пункту 1 частини третьої статті 134 КАС, які передбачають, що розмір витрат на правничу допомогу адвоката визначається не залежно від того чи сплачена вартість таких послуг або ж лише підлягає сплаті.
Підсумовуючи викладене, за результатами заяви колегія суддів суду апеляційної інстанції дійшла висновку, що позивачу за рахунок бюджетних асигнувань відповідача належить відшкодувати 160 000 грн витрат на професійну правничу допомогу, що понесені при розгляді справи у суді апеляційної інстанції.
Керуючись статтями 34, 132, 139, 243, 252 КАС, суд

ПОСТАНОВИВ:

Заяву ОСОБА_1 про стягнення понесених витрат на професійну правничу допомогу понесених при розгляді справи у суді апеляційної інстанції задовольнити частково.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Енергетичної митниці Держмитслужби (04215, місто Київ, ВУЛИЦЯ СВІТЛИЦЬКОГО, будинок 28А; ідентифікаційний код 43334913) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) витрати на професійну правничу допомогу понесені при розгляді справи у суді апеляційної інстанції, у розмірі 160 000 (сто шістдесят тисяч) гривень.
Додаткова постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної  скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Суддя-доповідач          Є.О. Сорочко

Суддя          І.В. Федотов

Суддя          Є.В. Чаку

Повний текст додаткової постанови складений 09.08.2022.