ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1174/22 Справа № 204/5401/20 	  	Суддя у 1-й інстанції - Мащук В. Ю. Суддя у 2-й інстанції - Свистунова О. В.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 липня 2022 року                                                                        м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді – Свистунової О.В.,
суддів – Красвітної Т.П., Єлізаренко І.А.,
за участю секретаря – Попенко Ю.К.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро

апеляційну скаргу  ОСОБА_1 

на рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 26 жовтня 2021 року

по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного підприємства “Дніпропетровський завод спецінструмента калібрів “ТехноПрогрес” про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час розрахунку при звільненні, відшкодування моральної шкоди, –

В С Т А Н О В И Л А:

У серпні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Приватного підприємства “Дніпропетровський завод спецінструмента калібрів “ТехноПрогрес” (далі – ПП “ДЗСК “ТехноПрогрес”) про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час розрахунку при звільненні, відшкодування моральної шкоди.

Позовна заява, мотивована тим, що згідно наказу № 6-к від 19 квітня 2013 року вона була прийнята на посаду заступника головного бухгалтера ПП “ДЗСК “ТехноПрогрес”.

27 квітня 2020 року вона була звільнена з займаної посади за угодою сторін.

Позивачка зазначала, що в порушення вимог статті 116 КЗпП України в день звільнення їй не була виплачена заробітна плата за період роботи на підприємстві з квітня 2019 року по квітень 2020 року в сумі 56 930,28 грн.

В порушення норми статті 49 КЗпП України на письмовий запит їй не було видано довідку про розмір середньої заробітної плати, довідку про розмір нарахованої та виплаченої заробітної плати за період роботи з 01 січня 2019 року по 27 квітня 2020 року на посаді заступника головного бухгалтера ПП “ДЗСК “ТехноПрогрес”, а також не видано довідку про розмір заборгованості із заробітної плати за період роботи на підприємстві, у зв`язку з чим розмір заборгованості по заробітній платі визначається згідно довідки ПФУ форми ОК-7.

За даними довідки Форма ОК-7, виданої Пенсійним фондом України, сума заборгованості по заробітній платі підприємстві з квітня 2019 року по квітень 2020 року складає: 56 930,28 грн. (квітень 2019 року – 4 250,00 грн., травень 2019 року – 4 250,00 грн., червень 2019 року – 4 250,00 грн., липень 2019 року – 4 250,00 грн., серпень 2019 року – 4 400,48 грн., вересень 2019 року – 4 250,00 грн., жовтень 2019 року – 4 250,00 грн., листопад 2019 року – 4 376,61 грн., грудень 2019 року – 4 250,00 грн., січень 2020 року – 4 800,00 грн., лютий 2020 року – 4 917,48 грн., березень 2020 року – 4 800,00 грн., квітень 2020 року – 3 885,71 грн.).

Згідно індивідуальних відомостей про застраховану особу за формою ОК-7 вбачається, що за спірний період їй нарахована заробітна плата, але не виплачена, підприємством не сплачені страхові внески, у тому числі податок з доходів фізичних осіб та єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Ураховуючи викладене, позивачка просила суд стягнути з відповідача на її користь заборгованість по заробітній платі в розмірі - 56 930,28 грн., середній заробіток за час розрахунку при звільненні за період з 28 квітня 2020 року по 25 серпня 2020 року в розмірі 19 197,81 грн., моральну шкоду в розмірі 5 000,00 грн., а всього 81 128,09 грн., без утримання прибуткового податку та інших обов`язкових платежів.

Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 26 жовтня 2021 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд неповно з`ясував усі фактичні обставини справи та не дослідив і не надав належної оцінки наявним у матеріалах справи доказам.

У відзиві на апеляційну скаргу, відповідач просить рішення суду першої інстанції залишити без змін, а скаргу позивачки – без задоволення.

Колегія суддів звертає увагу, що про час та місце слухання даної справи апеляційним судом сторони по справі повідомлені належним чином у відповідності до вимог статей 128-130 ЦПК України, що підтверджується наявними в матеріалах справи рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень та довідками про доставку електронного смс.

В судовому засіданні позивачка та її представник підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти задоволення апеляційної скарги, просив рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з положенням частини другої статті 374 ЦПК України підставами апеляційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Статтями 12, 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог.

Судом першої інстанції установлено, що відповідно до копії трудової книжки НОМЕР_1 , ОСОБА_1 з 19 квітня 2013 року працювала в ПП “ДЗСК “ТехноПрогрес” на посаді заступника головного бухгалтера, наказ № 6-к від 19 квітня 2013 року (т.1 а.с.8).

27 квітня 2020 року ОСОБА_1 звільнена з ПП “ДЗСК “ТехноПрогрес” за угодою сторін на підставі пункту 1 статті 36 КЗпП України, про що видано наказ № 11-ВК/у від 27 квітня 2020 року (т.1 а.с.9,10).

22 травня 2020 року ОСОБА_1 звернулася до ПП “ДЗСК “ТехноПрогрес” з заявою про виплату належної їй заробітної плати та компенсації, а також середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку; видачу копії наказу про звільнення, довідки про розмір середньої заробітної плати; довідки про розмір нарахованої та виплаченої заробітної плати за період роботи з 01 січня 2019 року по 27 квітня 2020 року на посаді заступника головного бухгалтера ПП “ДЗСК “ТехноПрогрес” (т.1 а.с.11,12).

Відповідно до Індивідуальних відомостей з Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового соціального страхування ОСОБА_1 за формою ОК-7, ОСОБА_1 було нараховано за: квітень 2019 року – 4 250,00 грн., травень 2019 року – 4 250,00 грн., червень 2019 року – 4 250,00 грн., липень 2019 року – 4 250,00 грн., серпень 2019 року – 4 400,48 грн., вересень 2019 року – 4 250,00 грн., жовтень 2019 року – 4 250,00 грн., листопад 2019 року – 4 376,61 грн., грудень 2019 року – 4 250,00 грн., січень 2020 року – 4 800,00 грн., лютий 2020 року – 4 917,48 грн., березень 2020 року – 4 800,00 грн., квітень 2020 року – 3 885,71 грн. (т.1 а.с.12-13).

Відповідно до опису вкладення у цінний лист на ім`я ОСОБА_1 , ПП “ДЗСК “ТехноПрогрес” направило листа від 04 червня 2020 року за вих. № 040620/к, стосовно надання пояснень про причини відсутності на робочому місці в період з 16 жовтня 2019 року по 27 квітня 2020 року (т.1 а.с.35,36,37). Аналогічний лист повторно було направлено на адресу ОСОБА_1 08 липня 2020 року за вих. № 080720/к (т.1 а.с.37,38,39).

Відповідно до довідки ПП “ДЗСК “ТехноПрогрес” від 30 вересня 2020 року № 30/09/20-03, станом на 01 квітня 2019 року заборгованість підприємства перед ОСОБА_1 по заробітній платі складала – 13 387,02 грн. (т.1 а.с.46).

Відповідно до довідки ПП “ДЗСК “ТехноПрогрес” від 30 вересня 2020 року № 30/09/20-04, за період з 01 квітня 2019 року по 15 жовтня 2019 року ОСОБА_1 було нараховано заробітну плату в наступних розмірах: квітень 2019 року – 4 250,00 грн. (до видачі 3 421,25 грн.), травень 2019 року – 4 250,00 грн. (до видачі 3 421,25 грн.), червень 2019 року – 4 250,00 грн. (до видачі 3 421,25 грн.), липень 2019 року – 4 250,00 грн. (до видачі 3 421,25 грн.), серпень 2019 року – 4 400,48 грн. (до видачі 3 542,38 грн.), вересень 2019 року – 4 250,00 грн. (до видачі 3 421,25 грн.), жовтень 2019 року – 2 125,00 грн. (до видачі 1 710,63 грн.). Всього 22 359,26 грн. (т.1 а.с.47).

Відповідно до відомостей зарахувань на карткові рахунки працівників, ОСОБА_1 виплачена заробітна плата: за квітень 2019 року – 1 500,00 грн., за травень 2019 року – 2 000,00 грн., 1 000,00 грн., червень 2019 року – 9 122,96 грн. (т.1 а.с.79, 82,85,88).

Відповідно до наказу № 08-К/о про надання відпустки, ОСОБА_1 надано відпустку за період роботи з 19 квітня 2019 року по 18 квітня 2020 року, період відпустки з 02 березня 2020 року по 26 березня 2020 року (т.1 а.с.100).

Відповідно до виписки по рахунку, виданої АТ “Банк Кредит Дніпро”, ОСОБА_1 29 січня 2019 року зараховано заробітну плату в сумі 2 997,01 грн., 12 лютого 2019 року зараховано заробітну плату в сумі 8 991,03 грн., 25 березня 2019 року зараховано заробітну плату в сумі 3 968,13 грн., 26 вересня 2019 року зараховано заробітну плату в сумі 4 623,32 грн., 08 листопада 2019 року зарахована часткова виплата заробітної плати за листопад 2018 року в сумі 3 000,00 грн., 28 листопада 2019 року зараховано часткову виплату заробітної плати за листопад 2018 року в сумі 1 500,00 грн., 13 лютого 2020 року зараховано часткову виплату заробітної плати за грудень 2018 року в сумі 2 000,00 грн., 14 лютого 2020 року зараховано часткову виплату заробітної плати за грудень 2018 року в сумі 2 000,00 грн., 14 лютого 2020 року зараховано часткову виплату заробітної плати за січень 2019 року в сумі 3 000,00 грн., 14 лютого 2020 року зараховано часткову виплату заробітної плати за лютий 2019 року в сумі 1 000,00 грн., 21 лютого 2020 року зараховано часткову виплату заробітної плати за лютий 2019 року в сумі 2 000,00 грн., 27 лютого 2020 року зараховано часткову виплату заробітної плати за березень 2019 року в сумі 1 500,00 грн., 27 квітня 2020 року зараховано часткову виплату заробітної плати за березень 2019 року в сумі 1 500,00 грн., 08 травня 2020 року виплачено заробітну плату за квітень 2019 року в сумі 1 500,00 грн., 19 травня 2020 року зараховано часткову виплату заробітної плати за травень 2019 року, 25 червня 2020 року здійснено часткову виплату заробітної плати за травень 2019 року в сумі 1 000,00 грн., 07 липня 2020 року виплачено заробітну плату за червень 2019 року в сумі 9 122,96 грн. (т.1 а.с.101-107).

Відповідно до довідки ПП “ДЗСК “ТехноПрогрес” від 16 листопада 2020 року за вих. № 16/11/20-1, за 2019 рік ОСОБА_1 було нараховано заробітну плату за: січень 2019 року – 4 250,00 грн. (до видачі 3 421,25 грн.), лютий 2019 року – 4 250,00 грн. (до видачі 3 421,25 грн.), березень 2019 року – 4 250,00 грн. (до видачі 3 421,25 грн.), квітень 2019 року – 4 250,00 грн. (до видачі 3 421,25 грн.), травень 2019 року – 4 250,00 грн. (до видачі 3 421,25 грн.), червень 2019 року – 4 250,00 грн. (до видачі 3 421,25 грн.), липень 2019 року – 4 250,00 грн. (до видачі 3 421,25 грн.), серпень 2019 року – 4 400,48 грн. (до видачі 3 542,38 грн.), вересень 2019 року – 4 250,00 грн. (до видачі 3 421,25 грн.), жовтень 2019 року – 2 125,00 грн. (до видачі 1 710,63 грн.) (т.1 а.с.149-150).

Відповідно до довідки АТ “Банк Кредит Дніпро” від 23 жовтня 2020 року ПП “ДЗСК “ТехноПрогрес” співробітнику ОСОБА_1 було перераховано заробітну плату за період з 01 січня 2014 року по 30 вересня 2020 року загальною сумою 154 427,64 грн. Податки сплачено в повному обсязі (т.1 а.с.151-152).

Відповідно податкових розрахунків сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь фізичних осіб, і суми утриманого з них прибутку за 4 квартал 2019 року, 1 квартал 2020 року, 2 квартал 2020 року ПП “ДЗСК “ТехноПрогрес” сплачено податки з доходу фізичних осіб (т.1 а.с.178-192).

Відповідно до табелів обліку робочого часу ПП “ДЗСК “ТехноПрогрес”, ОСОБА_1 у жовтні 2019 року не з`являлась на роботу 12 днів, у листопаді 2019 року не з`являлась на роботу 21 день, у грудні 2019 року не з`являлась на роботу 21 день, у січні 2020 року не з`являлась на роботу 21 день, у лютому 2020 року не з`являлась на роботу 20 днів, у березні 2020 року не з`являлась на роботу 21 день, у квітні 2020 року не з`являлась на роботу 17 днів, усі неявки з відміткою – з інших причин (т.1 а.с.193-206).

Відповідно до відповіді Відділу з питань додержання законодавства про працю, застрахованих осіб, зайнятість, працевлаштування інвалідів та з питань дитячої праці у Дніпропетровському регіоні, наданої за зверненням ОСОБА_1 , всі належні кошти були виплачені в повному обсязі. Заробітна плата нараховувалась та виплачувалась у відповідності до положень частини першої статті 94 КЗпП України та Закону України “Про оплату праці” за фактично відпрацьовані дні до 15 жовтня 2019 року (включно), оскільки починаючи з 16 жовтня 2019 року вона не знаходилась на робочому місці.

Всі належні кошти було виплачено в повному обсязі.

Заробітна плата нараховувалась та виплачувалась у відповідності до положень частини першої статті 94 КЗпП України та Закону України “Про оплату праці”, тобто тільки за фактично відпрацьовані дні до 15 жовтня 2019 року (включно), оскільки починаючи з 16 жовтня 2019 року вона не знаходилась на робочому місці.

Так, за поясненням ОСОБА_1 з середини жовтня 2019 року вона знаходилася на стаціонарному лікуванні в КП “Дніпропетровська обласна клінічна лікарня ім. І.І. Мечникова” ДОР, а в подальшому після виписки, стан здоров`я все одно не дозволяв виконувати посадові обов`язки.

З середини жовтня 2019 року по кінець квітня 2020 року ОСОБА_1 не надала ПП “ДЗСК “ТехноПрогрес” документи, які б підтверджували поважність причин відсутності на робочому місці.

Керівництвом ПП “ДЗСК “ТехноПрогрес” неодноразово було направлено поштовим відправленням листи з проханням надати письмові пояснення щодо причин відсутності на робочому місці та документи, що підтверджують поважність причин відсутності на робочому місці, однак відповіді, не отримано.

Всі вказані вище обставини є предметом судового спору, який розглядається в Красногвардійському районному суді м. Дніпропетровська.

На адресу ПП “ДЗСК “ТехноПрогрес” не надходили від ОСОБА_1 будь-які звернення (усні чи письмові) з приводу отримання копій документів (наказів, довідок, тощо) (т.1 а.с.208-209).

Відповідно до відповіді КНП “Дніпропетровський центр первинної медико-санітарної допомоги № 7” ДОР від 01 березня 2021 року № 319, за період з 30 жовтня 2019 року по 27 квітня 2020 року ОСОБА_1 на листку непрацездатності не перебувала, вся інша медична інформація міститься в амбулаторній картці, яку пацієнтка забрала та відмовляється повернути до КНП “ДЦПМСД № 7” ДМР (т.1 а.с.235).

Відповідно до медичної карти стаціонарного хворого № 77343, ОСОБА_1 знаходилась на стаціонарному лікуванні у КЗ “Дніпропетровська обласна клінічна лікарня ім. І.І. Мечникова” з 16 жовтня 2019 року по 30 жовтня 2019 року.

Допитана в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_1 пояснила суду, що в період з 16 жовтня 2019 року по 27 квітня 2020 року вона була присутня на робочому місці та виконувала свою бухгалтерську роботу. Лікувалась амбулаторно. За період перебування на лікуванні у лікарні ім. Мечникова, лікарняні не отримала. За спірний період їй не сплатили 35 000,00 грн., отримала вона лише -15 000,00 грн.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_2 пояснив суду, що він працював на заводі з 1998 року по 08 січня 2020 року. На одному поверсі з його робочим місцем на другому поверсі знаходилась бухгалтерія. З ОСОБА_1 знайомий по роботі, з керівництвом має тільки робочі відносини. У 2019 році ОСОБА_1 не працювала лише декілька тижнів, коли вона була на роботі, він завжди її бачив. ОСОБА_1 бачив на роботі, майже, щодня до його звільнення, вона виконувала свої посадові обов`язки.

Однак, точно, по числам свідок не зміг зазначити, коли ОСОБА_1 була на роботі. Обставини лікування ОСОБА_1 , йому не відомі. Вона хворіла у 2019 році, коли хворіла, вона була присутня на роботі.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_3 пояснив суду, що він є засновником та директором ПП “ДЗСК “ТехноПрогрес”. З 16 жовтня 2019 року по 27 квітня 2020 року позивачка присутня на робочому місці не була. Їй не відомо про господарську діяльність підприємства, про підписання угод з новими контрагентами. Прогули ОСОБА_1 не ставилися, так як він намагався з розумінням поставитися до працівника.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з їх безпідставності та недоведеності, прийшовши до висновку, що табелями обліку робочого часу підтверджується відсутність позивачки на робочому місці за спірний період з 16 жовтня 2019 року по 27 квітня 2020 року, що нею у встановленому порядку не спростовано, при цьому суд врахував положення частини першої статті 94 КЗпП України, відповідно до якої заробітна плата виплачується працівникові за виконану роботу, а не за сам лише факт перебування у трудових відносинах.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 94 КЗпП України заробітна плата – це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Відповідно до статті 1 Закону України “Про оплату праці” заробітна плата – це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Отже, за змістом статті 94 КЗпП України, Закону України “Про оплату праці” – заробітна плата це винагорода, яку роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу; тобто оплаті підлягає виконана робота.

Відповідно до статті 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені у статті 116 КЗпП України.

Відповідно до статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26 лютого 2020 року у справі № 821/1083/17 зазначила, що під належними звільненому працівникові сумами необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право станом на дату звільнення згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем (заробітна плата, компенсація за невикористані дні відпустки, вихідна допомога, тощо).

Згідно положень статей 115, 116 КЗпП України відсутність заборгованості перед позивачем має довести саме роботодавець, але це не позбавляє позивача від обов`язку доведення наявності права на отримання певних сум.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції дослідив табелі обліку робочого часу ПП “ДЗСК “ТехноПрогрес”, згідно яких наявна тривала і безперервна неявка заступника головного бухгалтера ОСОБА_1 з 16 жовтня 2019 року по 27 квітня 2020 року і невиконання нею, за вказаний період часу, посадових обов`язків у повному обсязі. При цьому доказів знаходження на робочому місці у спірний період, за який вона просила суд стягнути з відповідача заборгованість з заробітної плати, позивачкою не надано.

Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

За правилами статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України), а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина шоста статті 81 ЦПК України).

При цьому, належність доказів – правова категорія, яка свідчить про взаємозв`язок доказів з обставинами, що підлягають встановленню як для вирішення всієї справи, так і для здійснення окремих процесуальних дій.

Правила допустимості доказів визначають легітимну можливість конкретного доказу підтверджувати певну обставину в справі. Правила допустимості доказів встановлені з метою об`єктивності та добросовісності у підтвердженні доказами обставин у справі, виходячи з того, що нелегітимні засоби не можуть використовуватися для досягнення легітимної мети, а також враховуючи те, що правосудність судового рішення, яке було ухвалене з урахуванням нелегітимного доказу, завжди буде під сумнівом.

Допустимість доказів є важливою ознакою доказів, що характеризує їх форму.

Допустимість доказів означає, що обставини справи, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами.

Згідно з частиною другою статті 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно із статтею 12, частинами першою, п`ятою, шостою статті 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Встановивши зазначені обставини, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що при звільненні ОСОБА_1 було виплачено всі належні суми.

Відповідно до статті 30 Закону України “Про оплату праці” роботодавець зобов`язаний забезпечити достовірний облік виконуваної працівником роботи і бухгалтерський облік витрат на оплату праці у встановленому порядку.

Табелі обліку робочого часу, особова картка та журнал реєстрації наказів на підприємстві, які є належними та достовірними доказами в розумінні статей 77, 79 ЦПК України, підтверджують у встановленому порядку відсутність позивачки на робочому місці за спірний період з 16 жовтня 2019 року по 27 квітня 2020 року, що позивачкою у встановленому порядку не спростовано.

Посилання позивачки на довідку з індивідуальних відомостей про застраховану особу за формою ОК-7, видану управлінням Пенсійного фонду України, яка підтверджує наявність заборгованості по заробітній платі, колегія суддів вважає безпідставним.

За змістом частини першої статті 94 КЗпП України заробітна плата – це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Тобто, заробітна плата виплачується працівникові за виконану роботу, а не за факт перебування у трудових відносинах.

Частиною другою статті 233 КЗпП України визначено, що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Системний аналіз статей 21, 94, 233 КЗпП України дає підстави дійти висновку про те, що захисту підлягають трудові права працівника у разі порушення їх роботодавцем.

За таких обставин, з урахуванням положень статей 77, 81 ЦПК України саме працівник має належними та допустимими доказами довести факт порушення роботодавцем його трудових прав.

Для вирішення питання щодо заборгованості по заробітній платі позивачу необхідно довести розмір заробітної плати, яка встановлена за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов`язки).

З огляду на статтю 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (статті 77, 81 ЦПК України).

Суд першої інстанції установивши, що позивачкою не надано доказів на підтвердження позовних вимог про розмір заробітної плати та розмір по її заборгованості за спірний період, дійшов правильного висновку щодо відмови у позові за недоведеністю.

Копія довідки з індивідуальних відомостей про застраховану особу, видана управлінням Пенсійного фонду України, не підтверджує наявність заборгованості по заробітній платі та не визначає її розмір.

Такого ж висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах дійшов Верховний Суд у постановах від 16 серпня 2018 року у справі № 242/5780/16-ц, від 11 квітня 2019 року у справі № 242/314/17, від 31 травня 2021 року у справі № 242/3051/18.

Таким чином, офіційні відомості Пенсійного фонду України щодо розміру заробітної плати за формою ОК-5 відносно ОСОБА_1 підтверджують лише її страховий стаж та не можуть бути прийняті судом, як належні докази щодо розміру заробітної плати та розміру заборгованості по ній за період з 16 жовтня 2019 року по 27 квітня 2020 року.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що суд першої інстанції не надав оцінки виданню відповідачем наказу № 08-К/о про надання відпустки за період роботи з 19 квітня 2019 року по 18 квітня 2020 року, згідно з яким їй було надано відпустку тривалістю 24 календарні дні з 02 березня 2020 року по 26 березня 2020 року, колегія суддів не приймає до уваги, з огляду на наступне (т.1.а.с.100).

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 17 березня 2022 року було витребувано у ПП “ДЗСК “ТехноПрогрес” належним чином завірені, зокрема: заяву ОСОБА_1 про надання відпустки за наказом № 08-К/о від 02 березня 2020 року; довідку про надання ОСОБА_1 відпустки за спірний період часу.

На виконання ухвали апеляційного суду, відповідачем було надано посадову інструкцію позивача, довідку про середню заробітну плату та довідку про надані відпустки позивачці за період її роботи у відповідача (з 19 квітня 2013 року по 27 квітня 2020 року).

При цьому, відповідач зазначав, що він не може надати суду належним чином завірену копію заяви ОСОБА_1 про надання відпустки за наказом № 08-К/о від 02 березня 2020 року, оскільки така заява нею не подавалась відповідачу, а відповідний наказ на даному підприємстві не видавався.

Крім того, судом апеляційної інстанції було витребувано у ПП “ДЗСК “ТехноПрогрес” належним чином завірені: особову справу ОСОБА_1 , журнал реєстрації наказів з кадрових питань за 2019-2020 роки, графіки відпусток на 2019 та 2020 роки.

Колегія суддів звертає увагу, що в судовому засіданні суду апеляційної інстанції були оглянуті оригінали наданих відповідачем: особової справи ОСОБА_1 , журналу реєстрації наказів з кадрових питань за 2019-2020 роки, графіки відпусток на 2019 та 2020 роки.

Досліджуючи журнал реєстрації наказів з кадрових питань за 2019-2020 роки, колегія суддів приходить до висновку, що в цих журналах відсутні відомості щодо винесення на підприємстві відповідача наказу № 08-К/о від 02 березня 2020 року про надання відпустки ОСОБА_1 .

Так само, затверджені графіки відпусток на 2019 та 2020 роки, не містять даних про погодження відпустки позивачки у березні 2020 року.

Згідно довідки ПП “ДЗСК “ТехноПрогрес” від 25 квітня 2022 року за вих. № 25/04/22-01, остання відпустка, яка надавалась ОСОБА_1 була в період з 02 вересня 2019 року по 25 вересня 2019 року (т.2 а.с.169).

Дана обставина підтверджується також належним чином завіреною копією особової справи позивачки, журналом реєстрації наказів з кадрових питань за 2019-2020 роки та графіком відпусток на 2019 та 2020 роки, оригінали яких оглянуті колегією суддів в судовому засіданні.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку про те, що позивачкою не доведено належними та допустимими доказами факт її перебування у відпустці з 02 березня 2020 року по 26 березня 2020 року, та відповідно знаходження її на роботі у спірний період та виконання нею трудових обов”язків, а тому доводи апеляційної скарги в цій частині є необґрунтованими та недоведеними.

Таким чином, суд першої інстанції належним чином виконав вимоги статті 89 ЦПК України щодо оцінки доказів і дотримався вимог статті 263 ЦПК України щодо законності та обґрунтованості рішення суду, повно і всебічно дослідив обставини справи та правильно вирішив спір.

Аргументи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело до неправильного вирішення справи по суті, у значній мірі зводяться до необхідності переоцінки доказів.

Відповідно до статті 89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному та об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідно до рішення «Проніна проти України» № 63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року, пункт 1 статті 6 Конвенції (995_004 ) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE (Серявін та інші проти України), № 4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що з`ясувавши в достатньо повному об`ємі права та обов`язки сторін, обставини справи, перевіривши доводи та давши їм правову оцінку, суд першої інстанції ухвалив рішення, що відповідає вимогам закону. Висновки суду достатньо обґрунтовані і підтверджені наявними в матеріалах справи письмовими доказами.

Згідно із статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судові рішення – без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ураховуючи викладене, колегія суддів проходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а судове рішення – без змін.

Керуючись ст. 259,268,374,375,381-384 ЦПК України, колегія суддів, –

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – залишити без задоволення.

Рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 26 жовтня 2021 року – залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду з дня складання повного судового рішення.

Головуючий О.В. Свистунова

Судді: Т.П. Красвітна

І.А. Єлізаренко