УКРАЇНА 
Житомирський апеляційний суд 

Справа №294/1782/21 Головуючий у 1-й інст. Лесько М.О. 
Категорія 101 Доповідач Миніч Т. І. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 червня 2022 року Житомирський апеляційний суд в складі:
головуючого - судді: Миніч Т.І. 
суддів:                          Талько О.Б., 
Павицької Т.М. 
секретаря
судового засідання Кузьменко А.О.
з участю представників заявника та заінтересованої особи 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Житомирі апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 
на ухвалу Чуднівського районного суду Житомирської області від 15 квітня 2022 року, постановлену під головуванням судді Леська М.О.,
у цивільній справі №935/1782/21 за матеріалами заяви  ОСОБА_1 за участю заінтересованої особи- Управління Державної міграційної служби у Житомирській області про встановлення факту, що має юридичне значення, -

в с т а н о в и в:

У листопада 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду першої інстанції із заявою. Просив встановити факт, що має юридичне значення, а саме: що він постійно проживав на території Української Соціалістичної Радянської Республіки, яка стала територією України, а саме в с. Носівки Чуднівського району Житомирської області станом на 24 серпня 1991 року.
Ухвалою Чуднівського районного суду Житомирської області від 15 квітня 2022 року відмовлено у відкритті провадження у справі за заявою ОСОБА_1 за участю заінтересованої особи - Управління Державної міграційної служби у Житомирській області про встановлення факту, що має юридичне значення.
Повернуто ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 454,00 грн., сплачений відповідно до квитанції №26388 від 04.05.2021.
Копію ухвали, заяву з усіма доданими до неї документами та оригінал квитанції №26388 від 04.05.2021 невідкладно надіслано заявнику.
У поданій апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 просить вказану ухвалу суду скасувати та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду. На думку апелянта, ухвала суду першої інстанції незаконна та необґрунтована, постановлена з порушенням норм матеріального і процесуального права. Висновки суду, на думку апелянта, є помилковими, оскільки при зверненні до Чуднівського районного суду заява обгрунтована на підставі ст.8 Закону України «Про громадянство України» та п.25 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженого Указом Президента України від 27 березня 2001 року №215 в редакції Указу Президента України від 27 червня 2006 року №588/2006. А у справі №296/4334/18 підставою зверненя до суду було посилання на п.29 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженого Указаом Президента України від 27 березня 2001 року №215 та ст.8 Закону України «Про громадянство України».
Вважає, що доказуванню підлягають інші обставини, що призводять до зміни підстав позову. 
Розглянувши справу в межах доводів, викладених в апеляційній скарзі, суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.
Відмовляючи у відкритті провадження у справі, суд першої інстанції виходив з того, що рішення суду, яке набрало законної сили у справі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.
Колегія суддів погоджується із такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.
Так, відповідно до ч. 7 ст. 19 ЦПК України передбачено, що окреме провадження призначене для розгляду справ про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов для здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.
Відповідно до ч.1 ст. 293 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.
Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.
Відповідно до ч.3 ст.294 ЦПК України справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду.
Відповідно до ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.
Відповідно до приписів п.2 ч.1 статті 186 ЦПК України, суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо є таке, що набрало законної сили, рішення чи ухвала суду про закриття провадження у справі між тими самими сторонами, про той самий предмет із тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили за тими самими вимогами. 
Про відмову у відкритті провадження у справі суд постановляє ухвалу (ч.2 ст.186 ЦПК України).
Неможливість повторного розгляду справи за наявності рішення суду, що набрало законної сили, постановленого між тими ж сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, ґрунтується на правових наслідках набрання рішенням суду чинності.
Відмова у відкритті провадження, серед іншого, можлива за умови, що вже існує рішення суду, яке набрало законної сили, і це рішення ухвалено за наслідками розгляду спору (позову), який розглядається між тими самими сторонами, про той самий предмет спору і з тих самих підстав.
Йдеться про те, що в тих випадках, коли справа вже вирішена судом або коли сторони розпорядилися своїми правами певним чином і суд затвердив ці дії, повторне звернення до суду не допускається.
Неможливість повторного розгляду справи, коли є судове рішення, що набрало законної сили і не скасоване у встановленому законом порядку, перш за все пов`язана з виключністю судового рішення. Судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України.
Таким чином, необхідність застосування п.2 ч.1 ст.186 ЦПК України обумовлена, зокрема, неприпустимістю розгляду судами одного і того ж спору двічі. Підставою для прийняття судового рішення про відмову у відкритті провадження у справі може бути лише наявність на час вирішення питання про відкриття провадження у справі рішення суду, яке набрало законної сили та яке ухвалено між тими самими сторонами, про той самий предмет та з тих самих підстав.
Отже, для застосування вказаної підстави для відмови у відкритті провадження у справі необхідна наявність водночас трьох складових, а саме тотожних сторін спору, тотожного предмета позову, тотожної підстави позову, тобто коли позови співпадають за складом учасників цивільного процесу, матеріально-правовими вимогами та обставинами, що обґрунтовують звернення до суду. При цьому, зазначені підстави для відмови у відкритті провадження у справі спрямовані на усунення випадків повторного вирішення судом спорів, які вже розглянуті і остаточно вирішені по суті.
В даному випадку з матеріалів справи вбачається, що заявник просить суд встановити факт, що має юридичне значення, а саме: що він постійно проживав в с. Носівки Чуднівського району Житомирської області станом на 24 серпня 1991 року.
Судом першої інстанції встановлено наступні обставини.
При зверненні до Чуднівського районного суду Житомирської області з такою самою заявою заявником ОСОБА_1 було грубо порушено вимоги ст.44 та п.10 ч.3 ст.175 ЦПК України.
Так, рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 13 липня 2018 року у справі №296/4334/18 встановлено факт того, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , постійно проживав на території Української Соціалістичної Радянської Республіки, яка стала територією України, в с. Носівки Чуднівського району Житомирської області до 24 серпня 1991 року.
Постановою Житомирського апеляційного суду від 13.02.2019 у справі №296/4334/18 апеляційну скаргу Управління Державної міграційної служби України в Житомирській області задоволено, рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 13 липня 2018 року скасовано та ухвалено нове судове рішення, яким відмовлено ОСОБА_1 в задоволенні заяви про встановлення факту, що має юридичне значення.
Таким чином, Житомирським апеляційним судом винесено постанову між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, яка набрала законної сили. Крім того апеляційним судом зазначено, що по вказаній справі №296/4334/18 у травні 2018 року ОСОБА_1 в порядку окремого провадження звернувся до суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення. Просив встановити факт, що він постійно проживав на території Української Соціалістичної Радянської Республіки, яка стала територією України, а саме в с. Носівки Чуднівського району Житомирської області до 24 серпня 1991 року. Заяву обґрунтовував тим, що є громадянином Російської Федерації, але має намір отримати громадянство України, для чого йому й потрібне встановлення такого факту. Зазначає, що до 24 серпня 1991 року був зареєстрований та постійно проживав разом із своїм дідом ОСОБА_3 на території України, а саме у с. Носівки Чуднівського району, що підтверджується довідкою сільської ради, яка видана згідно погосподарської книги за 1986-1990 роки. Необхідність встановлення даного факту для набуття громадянства України вбачається із ст.8 Закону України «Про громадянство України».
Ухвалюючи судове рішення в даній справі, суд звернув увагу на тотожність спорів в даній справі та по справі 296/4334/18 яким вже вирішено даний спір.
Отже, суд першої інстанції звернув увагу на наявність рішення суду, що набрало законної сили, постановлене між тими ж сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, що унеможливлює новий розгляд справи.
Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та не впливають на законність і обгрунтованість оскаржуваної ухвали.
Відповідно до ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З огляду вищевикладене, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а ухвали суду - без змін.
Керуючись ст.ст. 367,368,372,374,375,381-384 ЦПК України, суд
п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 залишити без задоволення.
Ухвалу Чуднівського районного суду Житомирської області від 15 квітня 2022 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Головуючий: Судді: