Номер провадження: 22-ц/813/6004/22 
Справа № 947/25509/21
Головуючий у першій інстанції Огренич І. В.
Доповідач Гірняк Л. А.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
28.07.2022 року                                                                 м. Одеса
       Колегія суддів судової палати у цивільних справах Одеського апеляційного суду в складі:
Головуючого- Гірняк Л.А.
Суддів - Комлевої О.С.,Колеснікова Г.Я.
За участю секретаря - Дерезюк В.В.

Представника позивачки- ОСОБА_1 
Представника відповідача- ОСОБА_2 
розглянула у відкритому судовому засіданні м. Одеси в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду із застосуванням програми EasyCon апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Київського районного суду м. Одеси від 10 грудня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Казенного підприємства «Морська пошуково-рятувальна служба»,3-я особа-Професійна спілка працівників казенного підприємства «Морська пошуково-рятувальна служба»
-про визнання незаконним та скасування наказу «Про звільнення", поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу та моральної шкоди,-

        ВСТАНОВИЛА:
       ПРОЦЕДУРА
       Короткий зміст позовних вимог та заперечень
       25 серпня 20021 року ОСОБА_3 звернулася до суду із позовною заявою про визнання незаконним та скасування наказу від 29.06.2021 року № 374-к «Про звільнення» з посади інспектора відділу документального забезпечення та контролю казенного підприємства «Морська пошуково-рятувальна служба» (далі КП «МПРС»), поновлення її на цій посаді, стягнення з КП «МПРС» на користь суму середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 30.06.2021 до дати винесення рішення у справі та моральної шкоди у розмірі 10000 (десять тисяч) гривень 00 коп. 
       Вимоги обґрунтовує тим, що понад 20 років працювала у морській галузі, з 25.05.2016 року займала посаду інспектора відділу документального забезпечення та контролю КП «МПРС».
       Наказом від 12.03.2020 року № 157-к «Про звільнення" її звільнили з займаної посади відповідно до п.4 ст.40 КЗпП України.
       Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 07.07.2020 року у задоволенні позову ОСОБА_3 до Казенного підприємства «Морська пошуково-рятувальна служба» відмовлено повністю.
       Постановою Одеського апеляційного суду від 14.04.2021 року по справі № 947/6596/20 рішення Київського районного суду м. Одеси від 07.07.2020 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_3 до Казенного підприємства «Морська пошуково-рятувальна служба» про визнання наказу № 157-к від 12 березня 2020 року незаконним, його скасування; поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди задоволено частково. Визнано незаконним та скасовано наказ Казенного підприємства «Морська пошуково-рятувальна служба» № 157-к від 12 березня 2020 року. Поновлено ОСОБА_3 на посаді інспектора відділу документального забезпечення та контролю Казенного підприємства «Морська пошуково-рятувальна служба».
       Наказом КП «МПРС» від 31.03.2021 року № 160-н «Про внесення змін до штатного розпису КП «МПРС» з 01.04.2021 року виведено із штатного розпису відділ документального забезпечення та контролю, та, зокрема, посаду інспектора відділу документального забезпечення та контролю та доручено начальнику відділу управління персоналом провести переміщення або вивільнення працівників, посади яких підлягають скороченню згідно діючого законодавства.
       Наказом КП «МПРС» від 15.04.2021 року № 195-к «Про поновлення на роботі ОСОБА_3 » її поновлено на посаді інспектора відділу документального забезпечення та контролю КП «МПРС» з 12 березня 2020 року.
       Одночасно з ознайомленням з наказом про поновлення на роботі їй вручено попередження про наступне звільнення через два місяці на підставі п.1 ст.40 КЗпП України та із наказом від 26.04.2021 року № 225-н «Про простій» введеним з 27.04.2021 року. 
       Зазначає, що з дня поновлення її на роботі жодного дня не працювала, а 29.06.2021 року відповідно до наказу № 374-к «Про звільнення» (далі - Наказ) була звільнена на підставі п.1 ст. 40 КЗпП України. Підставою звільнення в Наказі зазначений наказ КП «МПРС» від 31.03.2021 року №160-н «Про внесення змін до штатного розпису КП «МПРС» та попередження від 26.04.2021 року
       Своє звільнення вважає незаконним та безпідставним оскільки рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника підлягає негайному виконанню. Таке негайне виконання полягає в тому, що рішення набуває властивостей здійснення і підлягає виконанню не з часу набрання ним законної сили, що передбачено для переважної більшості судових рішень, а негайно з часу його оголошення в судовому засіданні, чим забезпечується швидкий і реальний захист життєвоважливих прав та інтересів громадян і держави. Належним виконанням судового рішення про поновлення на роботі необхідно вважати не формальне ознайомлення з наказом про поновленні на рпоботі, а з внесенням відповідних змін до штатного розпису, на якій рішенням суду вона поновлена. Роботодавець не повернув у штатний розпис її посаду, а відтак не мав законних підстав для подальшого її звільнення на підставі пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України і зв`язку зі скороченням.
       Крім цього посилається на те що будь-якого скорочення на підприємстві відділу документального забезпечення та контролю не відбулось, наказ № 160-н від 31.03.2021 року «Про внесення змін до штатного розпису КП «МПРС» було видано з метою запобігання щодо поновлення її на посаді відповідно до судового рішення.
       Також зазначила, що відповідач не дотримався порядку звільнення та звільнив її з порушенням вимог ст.43 КЗпП України оскільки листом №117 від 22.06.2021 року за рішенням профкому Профспілки відмовлено у наданні згоди на її звільнення.
       Позивачка посилається на вимоги ст.237-1 КЗпП України та ст.23 ЦК України зазначає, що повторне її звільнення без правових підстав, спричинило моральні страждання, так як вона є інвалідом 3-ї групи, не могла знайти нову роботу, а відповідач штучно створив негативні наслідки для її життєдіяльності та реалізації прав на працю. Нанесену моральну шкоду оцінила в 10 000 грн в звязку з по рушенням трудового законодавства.
       У відзиві на позовну заяву Казенне підприємство «Морська пошуково- рятувальна служба» просила у задоволені позовних вимог відмовити. Зазначає, що КП «МПРС» на виконання постанови Одеського апеляційного суду від 14.04.2021 року у справі № 947/6596/20 поновило ОСОБА_3 на посаді інспектора відділу документального забезпечення та контролю шляхом видання наказу від 15.04.2021 року № 195-к «Про поновлення на роботі ОСОБА_3 » з 12 березня 2020 року, з яким вона ознайомлена 26.04.2021 року без будь-яких зауважень. 
        З 1.04.2021 року посада інспектора відділу документального забезпечення та контролю виведена зі штатного розпису відповідно до наказу № 160-н «Про внесення змін до штатного розпису КП «МПРС» від 31.03.2021 року та позивачку попереджено про наступне звільнення з займаної посади на підставі пункту 1 ст.40 КЗпП України, з яким позивачка ознайомлена 26.04.2021 року.
       Всі наявні 47 посади було запропоновано ОСОБА_3 від котрих вона відмовлась про що складено відповідний Акт від 29.06.2021 року з яким вона ознайомлена без будь-яких зауважень.
       Зазначає, що посилання позивачки на судову практику Верховного Суду та їх правову позицію у постановах від 10.02.2021 року у справі № 569/13347/18, постанові від 12.08.2020 у справі № 306/1325/18, постанові № 335/6370/15-ц не заслуговують на увагу, оскільки зазначені фактичні обставини є іншими. Внесення змін до штатного розпису є виключною компетенцією підприємства.
       При цьому відповідач зазначає, що відновлення трудових прав на займаній посаді слугує той факт, що позивачка скористалась правом на щорічну відпустку у кількості 14 календарних днів з 11 червня 2021 року та отримала матеріальну допомогу на оздоровлення відповідно до наказу КП «МПРС» від 09.10.2021 року № 164.
       Відмова профспілки у наданні згоди на звільнення через не повідомлення профспілки про заплановане звільнення у зв`язку зі скороченням штату та не проведення консультацій не є підставою для скасування наказу про звільнення. Посилаються на постанову Верховного Суду від 30.09.2020 року у справі № 127/27392/19, постанову від 30.09.2020 року у справі № 459/2165/18).
       В зв`язку з відсутністю обгрунтування відмови, власник має право звільнити працівника без згоди профспілкового органу. 
       Одночасно посилаються на відсутність правових підстав та доказів щодо стягнення моральної шкоди.
       В своїх поясненнях Професійна спілка працівників казенного підприємства «Морська пошуково-рятувальна служба» просила суд задовольнити позовні вимоги посилаючись на те, що відмова профспілкового органу в згоді на звільнення є підставою для поновлення працівника на роботі.

       Короткий зміст рішення суду першої інстанції
       Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 10.12.2021 року позовні вимоги ОСОБА_3 до Казенного підприємства «Морська пошуково-рятувальна служба», третя особа: Професійна спілка працівників казенного підприємства «Морська пошуково-рятувальна служба» про визнання незаконним та скасування наказу «Про звільнення», поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу – залишено без задоволення.
       Судове рішення мотивоване тим, що законодавець передбачає обов`язок роботодавця добровільно і негайно виконати рішення суду про поновлення на роботі працівника в разі його незаконного звільнення. Цей обов`язок полягає у тому, що роботодавець зобов`язаний видати наказ про поновлення працівника на роботі .Видача роботодавцем наказу про поновлення працівника на роботі та факт ознайомлення ОСОБА_3 з цим наказом свідчать про те, що постанова Одеського апеляційного суду від 14.04.2021 року про поновлення на роботі є виконаною, оскільки виконання такого рішення законодавець пов`язує з виданням власником відповідного наказу та поновленням її на роботі з дати звільнення, тобто з 12.03.2020 року, коли на підприємстві діяв штатний розпис, в якому існувала посада інспектора відділу документального забезпечення та контролю, 
       Місцевий суд зазначив, що ОСОБА_3 запропоновано 47 вакантних посад, в тому числі і посади, які відповідали режиму роботи, як інваліда 3-ї групи, відповідно до рекомендацій МСЕК, від котрих позивачка відмовилась.
       Відмовляючи позивачці в поновленні на роботі без згоди профспілки, районний суд оцінив рішення профспілкового органу на предмет наявності чи відсутності ознак обгрунтованості про відмову у наданні згоди на звільнення позивачки та з врахуванням висновків Верховного Суду від 30.09.2020 року у справі № 127/27392/19 дійшов висновку про необґрунтованість рішення виборного органу профспілки про відмову в наданні згоди на розірвання трудового договору з інспектором відділу документального забезпечення та контролю ОСОБА_3 ю за п.1 ст.40 КЗпП України.

       Короткий зміст апеляційної скарги
       В апеляційній скарзі ставиться питання про скасвання рішення суду з прийняттям постанови про задоволення позову посилаючись на неповне зясування судом обставин справи та порушення судом норм матеріального та процесуального права.
       Зазначає, що її не було поновлено на роботі у належний спосіб,а відповідач вдруге звільнив її з роботи. Одночасно посилається на те, що наказ про простій є безпідставним та на те, що жодного дня з 26.04.2021 року по 29.06.2021 року не працювала, трудових функцій не виконувала, а тому вважає, що її фактично не було поновлено на роботі. 
       Посаду на котру її поновлено не внесено до штатного розкладу . не поновлено на рівнозначній посаді, не ознайолена з організацією та структурою та не забезпечено доступ до роботи.
       При цьому посилається на судову практику викладену у постановах Верховного Суду , зокрема на постанову від 08.12.2021 року у справі № 465/6661/16ц та інші про те, що рішення про поновлення на роботі виконано формально, роботодавець не повернув у штатний розклад її посаду.
       Посилається на те, що її небуло поновлено на роботі належним чином на займаній раніше посаді, відповідач не мав законних підстав для подальшого її звільнення з підстав п.1 статті 40 КЗпП України, так як фактично виконання рішення суду здійснено не було .
       Будь-якого скорочення на підприємстві відділу документального забезпечення та контролю не відбулося, вагомі причини простою в КП "МПРС" не існувало, а всі працівники, з якими вона працювала, перейшли до новоутвореного відділу документообігу та контролю.
       Рішення суду не мотивовано та суд не оцінив фактичні обставини по справі.
       В судове засідання 3-я особа-Професійна спілка працівників казенного підприємства «Морська пошуково-рятувальна служба» не з`явилась, про час та місце розгляду справи сповіщена належним чином.
       В своїй заяві просить справу слухати за їх відсутністю.
       Статтею 372 ЦПК України передбачено, що апеляційний суд відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано поважними.
       Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
       Виходячи з вищевказаного, враховуючи передбачені діючим процесуальним законодавством строки розгляду справи, баланс інтересів учасників справи у її якнайшвидшому розгляді, усвідомленість учасників справи про розгляд справи, створення апеляційним судом під час розгляду даної справи умов для реалізації її учасниками принципу змагальності сторін, наявності у справі достатніх матеріалів для її розгляду по суті
        В силу частини 2 ст.372 ЦПК України судова колегія вважає можливим розглянути справу за їх відсутністю.        

       ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ та ОЦІНКА СУДУ 
       Судова колегія заслухавши доповідь судді доповідача, вислухавши пояснення сторін, що з`явились, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги дійшла наступного.
       Судом встновлено, що ОСОБА_3 , яка є інвалідом III групи, з 25.05.2016 року працювала у Казенному підприємстві «Морська пошуково-рятувальна служба» на посаді інспектора відділу документального забезпечення та контролю КП «МПРС».
       Наказом від 12.03.2020 року № 157-к «Про звільнення» ОСОБА_3 було звільнено з займаної посади відповідно до п.4 ст.40 КЗпП України.
       Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 07.07.2020 року у задоволенні позову ОСОБА_3 до Казенного підприємства «Морська пошуково-рятувальна служба» відмовлено повністю.
       Постановою Одеського апеляційного суду від 14.04.2021 року по справі № 947/6596/20 рішення Київського районного суду м. Одеси від 07.07.2020 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_3 до Казенного підприємства «Морська пошуково-рятувальна служба» про визнання наказу № 157-к від 12 березня 2020 року незаконним, його скасування; поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди задоволено частково. Визнано незаконним та скасовано наказ Казенного підприємства «Морська пошуково-рятувальна служба» № 157-к від 12 березня 2020 року. Поновлено ОСОБА_3 на посаді інспектора відділу документального забезпечення та контролю Казенного підприємства «Морська пошуково-рятувальна служба».
       Наказом КП «МПРС» від 31.03.2021 року № 160-н «Про внесення змін до штатного розпису КП «МПРС» з 01.04.2021 року виведено із штатного розпису відділ документального забезпечення та контролю, та, зокрема, посаду інспектора відділу документального забезпечення та контролю та доручено начальнику відділу управління персоналом провести переміщення або вивільнення працівників, посади яких підлягають скороченню згідно діючого законодавства.
       Наказом КП «МПРС» від 15.04.2021 року № 195-к «Про поновлення на роботі ОСОБА_3 » позивачку ОСОБА_3 , поновлено на посаді інспектора відділу документального забезпечення та контролю КП «МПРС» з 12 березня 2020 року, з вказаним наказом позивачка була ознайомлена, про що свідчить її особистий підпис на наказі.
       У зв`язку із відсутністю організаційних та технічних умов, необхідних для виконання роботи, наказом КП «МПРС» №225-н від 26.04.2021 «Про простій» ОСОБА_3 , оголошено простій не з вини працівника з 27 жовтня 2020 року до видання наказу по підприємству щодо припинення простою ОСОБА_3 , інспектору відділу документального забезпечення та контролю.
       Згідно з п. 2 наказу КП «МПРС»№225-н «Про простій», під час простою працівник має перебувати вдома та в робочі дні бути постійно на телефонному зв`язку.
       Відповідно до п. 3 наказу КП «МПРС»№225-н «Про простій» бухгалтерії оплачувати працівнику простій розмірі середнього заробітку, з вказаним наказом позивачка ознайомилась без будь-яких зауважень, про що свідчить її особистий підпис на наказі.
       09.06.2021 року інспектор відділу документального забезпечення та контролю КП «МПРС» Бушікова І.А. звернулась із заявою про надання їй щорічної відпустки у кількості 14 календарних днів з 11 червня 2021 року та матеріальної допомоги на оздоровлення.
       Наказом КП «МПРС» від 09.10.2021 року № 164 ОСОБА_3 надано щорічну відпустку та матеріальну допомогу на оздоровлення, що не заперечувалось представником позивача в судовому засіданні.
       26.04.2021 року одночасно із попередженням про звільнення ОСОБА_3 було запропоновано 21 посаду, які були вакантними на підприємстві.
       Позивач отримала для ознайомлення вказані письмові пропозиції, про що здійснила відповідний напис на примірниках підприємства та поставила особистий підпис.
       12.05.2021 року ОСОБА_3 було запропоновано ще 26 вакантних посад, які позивач отримала для ознайомлення, про що здійснила відповідний напис на примірниках підприємства та поставила особистий підпис.
       29.06.2021 року ОСОБА_3 на ім`я начальника відділу управління персоналом ОСОБА_4 подано заяву від 29.06.2021 року, в якій остання зазначає, що вакансії, які їй пропонувались не відповідають її кваліфікації, а також режиму роботи, визначеному рекомендаціями МСЕК.
       29.06.2021 року КП «МПРС» складено відповідний Акт від 29.06.2021 року про те, що ОСОБА_3 відмовилась від переведення на запропоновані їй посади, з яким ОСОБА_3 ознайомилась без будь-яких зауважень, про що свідчить її особистий підпис на вказаному Акті.
       КП «МПРС» звернулось до профспілки працівників КП «МПРС» з обґрунтованим письмовим поданням від 08.06.2021 року №1/41/1026-21 з пропозицією надати згоду на розірвання трудового договору з інспектором відділу документального забезпечення та контролю ОСОБА_3 за п.1 ст. 40 КЗпП України.
       У відповідь на адресу КП «МПРС» надійшло повідомлення №117 від 22.06.2021 року про відмову у наданні згоди на розірвання трудового договору з інспектором відділу документального забезпечення та контролю ОСОБА_3 за п.1 ст. 40 КЗпП України.
       В обґрунтування вказаного повідомлення профспілка зазначає про необхідність проведення консультацій з профспілками відповідно до ст. 22 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності», відсутність на підприємстві змін в організації виробництва та праці, зокрема скорочення чисельності та штату працівників, після поновлення позивачки за рішенням суду, дискримінацію з підстав інвалідності та неврахування особливостей інвалідності ОСОБА_5 , порушення Закону України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні».
       29.06.2021 року відповідно до наказу КП «МПРС» № 374-к у зв`язку із скороченням штату працівників, ОСОБА_3 , інспектора відділу документального забезпечення та контролю звільнено із займаної посади відповідно до п.1 ст.40 КЗпП України та вручено трудову книжку.

       Позиція Одеського апеляційного суду 
       Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
       Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.
       Статтею 21 КЗпП України передбачено, що трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.
       Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню(частина сьома статті 235 КЗпП України).
       Обов`язковість рішень суду віднесена Конституцією України до основних засад судочинства, а тому судові рішення, які відповідно до закону підлягають негайному виконанню, є обов`язковими для виконання посадовими особами, від яких залежить реалізація прав особи, підтверджених судовим рішенням.
       Належним виконанням судового рішення про поновлення на роботі необхідно вважати видання власником наказу про це, що дає можливість працівнику приступити до виконання своїх попередніх обов`язків.
       Виконання рішення вважається закінченим з дня видачі відповідного наказу або розпорядження власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом, який прийняв незаконне рішення про звільнення або переведення працівника.
       Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом (частина друга статті 18 ЦПК України).
       Згідно зі статтею 65 Закону України «Про виконавче провадження» рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного працівника виконується невідкладно в порядку, визначеному статтею 63 цього Закону.
       Рішення вважається виконаним боржником з дня видання відповідно до законодавства про працю наказу або розпорядження про поновлення стягувача на роботі, після чого виконавець виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.
       Відповідно до частин першої-третьої статті 63 Закону України «Про виконавче провадження» за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження. У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність. Виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого частиною другою цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником. У разі повторного невиконання без поважних причин боржником рішення, якщо таке рішення може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та вживає заходів примусового виконання рішення, передбачених цим Законом. У разі невиконання боржником рішення, яке не може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.
       Згідно зі статтею 236 КЗпП України у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.
       За змістом статті 6 ЦПК України суд зобов`язаний здійснювати правосуддя на засадах рівності учасників цивільного процесу перед законом і судом незалежно від будь-яких ознак.
       Згідно з частинами першою-третьою статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
       За змістом статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
       Статтею 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
       Згідно зі статтею 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.
       Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 11 постанови від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів, розрахунки, з яких суд виходив при задоволенні грошових та інших майнових вимог. Встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
       Отже, належним чином дослідити поданий стороною доказ, перевірити його, оцінити в сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами, а у випадку незгоди з ним повністю чи частково - зазначити правові аргументи на його спростування - це процесуальний обов`язок суду.
       Загальними вимогами процесуального права, закріпленими у статтях 76-78, 81, 83, 84, 87, 89, 228, 235, 263-265 ЦПК України, визначено обов`язковість установлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всіх доказів, з яких суд виходив при вирішенні позову (дослідження обґрунтованості, наявності доказів, що їх підтверджують).
       Так, п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України однією з підстав розірвання трудового договору, укладеного на невизначений строк, а також строкового трудового договору до закінчення строку його чинності є зміни в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.
       Частинами першою, третьою статті 49-2 КЗпП України визначено, що наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації.
       Згідно з ч.1 ст.43 КЗпП України розірвання трудового договору з підстав, передбачених, зокрема, п.1 ст.40 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу первинної профспілкової організації, членом якої є працівник.
       У постанові Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі № 641/5330/16-ц зазначено: «Розглядаючи трудові спори, пов`язані зі звільненням за пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України, суди зобов`язані з`ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджався він за два місяці про наступне вивільнення».
       Верховний Суд детально визначив перелік питань, які підлягають з`ясуванню під час розгляду спору про скорочення, а саме:
       - реальність, зокрема, скорочення чисельності або штату працівників;
       - чи дотримано власником або уповноваженим ним органом законодавство з питань вивільнення працівника;
       - чи належним чином виконаний власником або уповноваженим ним органом обов`язок щодо працевлаштування працівника;
       - чи користувався працівник, вивільнення якого відбулось, переважним правом на залишення на роботі;
       - чи дотримано роботодавцем вимог щодо попередження працівника про подальше вивільнення.
       Підставою для відмови в позовних вимогах районний суд першої інстанції вважав, що ОСОБА_3 за рішення суду була належним чином поновлена на займаній посаді, а її звільнення за п.1 ст.40 КЗпПУ відбуловь до вимог чинного законодавства. 
       У численних постановах Верховного Суду, зокрема у постанові від 08.09.2021 року у справі № 721/910/19 касаційний суд дійшов правового висновку, що для виконання рішення суду роботодавець повинен поновити працівника на рівнозначній посаді або внести відповідні зміни до штатного розпису, ввівши скорочену посаду, що і було б належним виконанням з його боку рішення суду про поновлення працівника на роботі.
       Встановлено, що ОСОБА_3 відповідно до наказу поновлена на роботі з 12.03.2020 року, коли на підприємстві діяв штатний розпис, в якому існувала посада інспектора відділу документального забезпечення та контролю, використала чергову відпустку на займаній посаді, отримала матеріальну допомогу на оздоровлення, тому посилання в апеляційній скарзі про формальне виконання постанови Одеського апеляційного суду від 14.04.2021 року по справі № 947/6596/20 не заслуговує на увагу, а зазначені постанови Верховного суду є різними від предмету спору та обставин справи на які посилається представник позивача.
       Разом з тим, 31.03.2021 у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці КП «МПРС» прийнято наказ № 160-н «Про внесення змін до штатного розпису казенного підприємства «Морська пошуково-рятувальна служба», яким виведено із штатного розпису відділ документального забезпечення та контролю, та, зокрема, посаду інспектора відділу документального забезпечення та контролю та доручено начальнику відділу управління персоналом провести переміщення або вивільнення працівників, посади яких підлягають скороченню згідно діючого законодавства.
       Таким чином, на підприємстві проведено скорочення штату працівників саме скорочення відділу документального забезпечення та контролю.
       Наказом КП «МПРС» від 31.03.2021 № 208-н «Про внесення змін до штатного розпису» до штатного розпису введено новий структурний підрозділ - відділ документообігу та контролю.
       26.04.2021 наказом КП «МПРС» № 225-н «Про простій» у зв`язку відсутністю організаційних та технічних умов, необхідних для виконання роботи, що пов`язано з наказом КП «МПРС» від 31.03.2021 № 160-н «Про внесення змін до штатного розпису КП «МПРС», яким скорочено відділ документального забезпечення та контролю, та, зокрема, посаду інспектора відділу документального забезпечення та контролю,яку займала позивачка, було оголошено простій ОСОБА_3 не з вини працівника з 27 квітня 2021 року.
       Згідно наказу п.2 КП «МПРС» № 225-н «Про простій», під час простою працівник має перебувати вдома та в робочі дні бути постійно на телефонному зв`язку.
        ОСОБА_3 було запропоновано 47 вакантних посад, які існували на підприємстві проте остання відмовилась від переведення на запропоновані їй посади, про що було складено відповідний Акт від 29.06.2021 року, з яким ОСОБА_3 ознайомилась без будь-яких зауважень, про що свідчить її особистий підпис на вказаному Акті.
       У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 вересня 2018 року у справі № 800/538/17 (провадження № 11-431асі18) зроблено висновок, що «обов`язок по працевлаштуванню працівника покладається на власника з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору, за змістом частини третьої статті 49-2 КЗпП роботодавець є таким, що виконав цей обов`язок, якщо працівникові були запропоновані всі інші вакантні посади (інша робота), які з`явилися на підприємстві протягом усього періоду і існували на день звільнення. Така правова позиція викладена у постанові по справі № 646/2661/20 від 09.12.2021 року.
       Посилання на те, що зазначені посади не відповідали рекомендаціям МСЕК судом оцінено критично, оскільки серед запропонованих позивачці вакансій була посада інспектора з кадрів відділу управління персоналом та підсобного робочого, які повністю відповідали режиму роботи , визначеному рекомендаціями МСЕК від 28.10.2020 року щодо наявної 3-ї групи інвалідності ( загальне захворювання) з режимом роботи 8 годин, що не пов`язано із значним нервово-психічним та фізичним напруженням, без роз`їздів та відряджень, в комфортних умовах і у денний час.
       Відповідно до п.5.1.3 Статуту КП «МПРС». підприємство самостійно визначає свою організаційну структуру, встановлює чисельність працівників і штатний розпис на підставі фонду оплати праці, передбаченого фінансовим планом.
       31.03.2021 КП «МПРС» у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці видано наказ № 160-н «Про внесення змін до штатного розпису КП «МПРС».
       Прийняття рішення про внесення змін до штатного розпису є виключною компетенцією підприємства та є складовою права на управління діяльністю підприємством.
       Така ж позиція висловлена у постанові Другої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 28.03.2018 у справі № 755/3495/16-ц, постанові Першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 22.01.2020 у справі № 451/706/18.
       Прийняття рішення про внесення змін до штатного розпису (скорочення штату працівників) є виключною компетенцією підприємства та є складовою права на управління діяльністю підприємством.
       Скорочення штату являє собою зміну штатного розпису за рахунок ліквідації певних посад або зменшення кількості штатних одиниць за певними посадами. При цьому одночасно можуть вводитися інші посади, спеціальності, професії тощо, в результаті чого кількість працівників може і не зменшуватися, а в окремих випадках навіть збільшуватися.
       До таких правових висновків дійшов Верховний Суд у своїх постановах від 08 лютого 2018 року у справі № 265/7395/14-ц, від 05 серпня 2020 року у справі № 205/1312/17, від 08 вересня 2021 року у справі № 756/1499/19.
       Отже, є абсолютно безпідставними доводи позивача про відсутність змін в організації виробництва та праці, а саме про відсутність скорочення штату працівників, оскільки підприємством відповідно до визначених законом повноважень були внесені зміни до штатного розпису підприємства наказом від 31.03.2021 року № 160-н «Про внесення змін до штатного розпису КП «МПРС», виведено із штатного розпису структурний підрозділ - відділ документального забезпечення та контролю та 4 посади, які були у його склад. При цьому було введено інший структурний підрозділ - відділ документообігу та контролю та 4 посади у його складі, в результаті чого кількість працівників не зменшилась.
       Та обставина, що інші працівники переведені до відділу документообігу та контролю не є правовою підставою для задоволення позову, оскільки на час їх переведення вона не виконувала трудових обов`язків.
       Аргументи позивачки, що після повторного поновлення на роботі ніяких змін в організації праці на підприємстві не відбулося, не спростовують законність її звільнення, оскільки відповідач продовжував виконувати рішення про скорочення штату працівників.
       Враховуючи,що після поновлення на роботі позивачки відповідач провів процедуру її звільнення та, дотримуючись вимог трудового законодавства, запропонував їй посади, вакантні на час її поточного звільнення, від яких остання відмовилась, районний уд дійшов правомірного висновку щодо законності її звільнення на підставі пункту 1 статті 40 КЗпП України.
       Роботодавець має право на звільнення працівника не бравши до уваги відмову профспілкової організації у разі, якщо вона є необґрунтованою або не відповідає вимогам чинного законодавства.
       Так, у постанові Верховного Суду по справі № 487/2756/17 від 01 жовтня 2018 року Суд висловив наступну позицію: «…Крім того, з аналізу частини сьомої статті 43 та частини шостої статті 39 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» слідує, що оскільки необґрунтованість рішення профспілкового комітету породжує відповідне право власника на звільнення працівника, а обґрунтованість такого рішення профспілки виключає можливість виникнення цього права, суд зобов`язаний оцінювати рішення профспілкового органу на предмет наявності чи відсутності ознак обґрунтованості.
       Враховуючи, що у зазначених нормах зміст поняття обґрунтованості рішення профспілкового органу закон не розкриває, така обґрунтованість повинна оцінюватись судом виходячи із загальних принципів права і засад цивільного судочинства та лексичного значення (тлумачення) самого слова «обґрунтований», яке означає «бути достатньо, добре аргументованим, підтвердженим науково, переконливими доказами, доведеним фактами…»
       Отже, рішення профспілкового органу про відмову у наданні згоди на звільнення працівника не є абсолютним та не є обов`язковим як для суду так і для власника або уповноваженого ним органу.
       Суд, оцінив рішення профспілкового органу про відмову у наданні згоди на звільнення працівника на предмет його обґрунтованості, визнав рішення профспілкового органу про відмову у наданні згоди на звільнення ОСОБА_3 з займаної посади, необґрунтованим. 
       Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 11 постанови від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів, розрахунки, з яких суд виходив при задоволенні грошових та інших майнових вимог. Встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
       Отже, належним чином дослідити поданий стороною доказ, перевірити його, оцінити в сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами, а у випадку незгоди з ним повністю чи частково - зазначити правові аргументи на його спростування - це процесуальний обов`язок суду.
       Посилання на те, що вона була поновлена на посаді, яка на час поновлення не існувала, оскільки не була внесена до штатного розпису, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки поновлення ОСОБА_3 відбулося з 12.03.2020 року,коли на підприємстві діяв штатний роспис, в якому існувала посада інспектора відділу документального забезпечення та контролю, а тому це не вплинуло на виконання постанови Одеського апеляційного суду від 14.04.2021 року по справі № 947/6596/20 про поновлення позивачки на роботі та не спростовує висновків суду в частині дотримання відповідачем вимог чинного законодавства під час звільнення ОСОБА_3 за пунктом 1 статті 40 КЗпП України.
       Доводи апеляційної скарги, що суд першої інстанції не надав правової оцінки рекоментаціям МСЕК оскільки вона є інвалідом 3-ї групи також не можуть бути підставою для скасування рішення суду, оскільки судом дані обставини належним чином встановлені, описані в судовому рішенні та іншого дослідження не потребують, оскільки порушень закону не містять.
       Таким чином, встановивши, що у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема скорочення чисельності і штату працівників, позивачку було попереджено про наступне вивільнення за два місяці та запропоновані 47 вакантних на підприємстві посад, від яких ОСОБА_3 відмовилась, а рішення професпілки про відмову у вивільнені позивачки визнано судом необґрунтованим, суд першої інстанції, з висновками якого погоджується й апеляційний суд, дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог, оскільки звільнення позивача відбулось із дотриманням трудового законодавства.
       Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, на законність судового рішення не впливають та зводяться до переоцінки доказів та незгоди позивача з висновком суду щодо їх оцінки.
       Постановляючи рішення, суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дав належну оцінку зібраним доказам, та дійшов правильного висновку про відмову у позові.
       Оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають підстав для висновку про незаконність чи необґрунтованість оскаржуваного рішення, тому, відповідно до положень ст.375 ЦПК України апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
       Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:
       Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення, а рішення Київського районного суду м. Одеси від 10 грудня 2021 року, без змін. 
       Постанова Одеського апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст складено 02.08.2022 року 

Головуючий суддя - Л.А. Гірняк

О.С.Комлева

Г.Я.Колесніков