ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 квітня 2022 року	Львів	Справа № 460/9288/20 пров. № А/857/22945/21	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді –                                                Шевчук С.М.,
суддів –                                                                     Кухтея Р.В., Шинкар Т.І.,
за участю секретаря судового засідання:              Максим Х.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові  апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Рівненській області на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 29 жовтня 2021 року (ухвалене у м. Рівне, за правилами  загального позовного провадження, судом під головуванням судді В.Щербакова, повний текст рішення складено 29 жовтня 2021 року) у справі № 460/9288/20 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Рівненській області   про визнання протиправними дій, суд-
                                                         ВСТАНОВИВ:
І. ОПИСОВА ЧАСТИНА
ОСОБА_1 звернулася до Рівненського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДПС у Рівненській області (далі - відповідач 1), Поліської митниці Держмитслужби (далі - відповідач 2) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 12 вересня 2019 року №№ 0010071304, 0010081304.
Суд першої інстанції замінив відповідача у справі на правонаступника - Головне управління ДПС у Рівненській області (код ЄДРПОУ ВП 44070166).
Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 29 жовтня 2021 року позов задоволено.
Визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Рівненській області від 12 вересня 2019 року № 0010071304 та від 12 вересня 2019 року №0010081304.
Стягнуто на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Рівненській області судовий збір у розмірі 840,80грн.
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким у задоволенні позову відмовити повністю. 
На підтвердження доводів апеляційної скарги  вказує, що за  наслідками  перевірки правильності визначення бази оподаткування, своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати митних платежів, контролюючим органом визначено вартість імпортованого товару - транспортного засобу марки RENAULT моделі MEGANE, в розмірі 4986,28 євро, а не 1500 євро, як задекларовано позивачем. Рішення контролюючого органу прийняте на підставі документально підтверджених відомостей, які надійшли від уповноваженого органу іноземної держави, які мають значення для оподаткування при ввезенні товарів на митну територію України, та які відрізняються від задекларованих у поданій митній декларації. Як наслідок, виявлені порушення призвели до заниження податкових зобов`язань по сплаті митних платежів та податку на додану вартість. З таких підстав, відповідач вважає  винесені ним податкові повідомлення рішення правомірними, а рішення суду таким, що підлягає скасуванню з ухваленням судового рішення про відмову позивачу у задоволенні названого позову.
Позивач своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався, відповідно до частини 4 статті 304 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Учасники справи були повідомлені про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги у відповідності до вимог ст.124 КАС України, шляхом надіслання позивачу повідомлень засобами поштового зв`язку, що підтверджується зворотним рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення та на електронну адресу відповідача, про що в матеріалах справи містяться відповідні докази. В судове засідання не прибули, про причини неприбуття не повідомили. Клопотань про відкладення  слухання справи не направляли.
В силу вимог ч.4 ст.229 КАС України якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

ІІ. ОЦІНКА СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ
Ухвалюючи судове рішення про задоволення позову,  суд першої інстанції виходив з того, що отримана відповідачем від уповноважених органів Федеративної Республіки Німеччина інформація у вигляді експортної митної декларації, - стосуються інших зовнішньоекономічних контрактів, в яких позивач не є стороною правовідносин. При цьому, суд вказав, що відповідач не урахував того, що за експортною митною декларацією від 21.12.2017 №MRN17DE485174212668E0, рахунком (Rechnung) Nr.262/2017 від 15.12.2017, документа Gutschrift Nr.262/2017 від 15.12.2017 отримувачем автомобіля є не ОСОБА_1 , а невідома особа – ОСОБА_2 , який такий автомобіль не імпортував, а рахунок № НОМЕР_1 виставлений цій особі 15.12.2017 тобто раніше на 5 дні, ніж виставлений рахунок за вказаний транспортний засіб позивачу (20.12.2017).

ІІІ. ОБСТАВИНИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що ОСОБА_1 на митну територію України було ввезено автомобіль марки RENAULT моделі MEGANE; ідентифікаційний номер кузова - НОМЕР_2 ; об`єм двигуна - 1461 см 3 ; тип двигуна - дизель; код типу двигуна - K9K636D068388; тип кузова - універсал; загальна кількість місць, включаючи місце водія за документами виробника, - 5; коліс формула - 4х2; категорія транспортного засобу - М1; призначення: для перевезення пасажирів по дорогах загального призначення.
До митного оформлення зазначеного транспортного засобу подано разом з митною декларацією № UA205100/2017/006187 від 22.12.2017 ряд документів, зокрема, рахунок-фактуру (інвойс) №257/2017 від 20.12.2017.
Так, згідно з митною декларацією № UA205100/2017/006187 від 22.12.2017 заявлена митна вартість автомобіля визначена декларантом на підставі рахунку-фактури від 20.12.2017 у розмірі 1500 євро. При цьому, відповідно до згаданого інвойсу імпортованого транспортного засобу він виставлений фірмою Johannes Tangel Fahrzeughandel на ім`я ОСОБА_1 . Вказане не заперечується учасниками справи за змістом заяв по суті.
Надалі у період з 22.08.2019 по 23.08.2019 Головним управління ДФС у Рівненській області проведена документальна невиїзна перевірка ОСОБА_1 щодо дотримання нею вимог законодавства України з питань державної митної справи щодо правильності визначення бази оподаткування, і своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати митних платежів при переміщенні через митний кордон України і товару з поданням митної декларації № UA205100/2017/006187 від 22.12.2017.
В ході перевірки контролюючим органом було досліджено такі документи:
1) електронну копію митної декларації, що міститься в автоматизованій системі митного оформлення Інспектор типу 1М40ДЕ від 22.12.2017 № UA205100/2017/006187, за якою переміщення транспортних засобів через митний кордон України здійснила громадянка ОСОБА_1 , які є предметом дослідження згідно листа уповноважених органів Федеративної Республіки Німеччина;
2) копію митної декларації, та документів, що стали підставою для митного оформлення автомобіля марки RENAULT моделі MEGANE, ідентифікаційний номер кузова - НОМЕР_3 , на ім`я громадянки ОСОБА_1 , надані Волинською митницею ДФС листом від 16.08.2019 № 2161/7/03 -70-66-01 (вх. від 22.08.2019 № 3467/7/17-00);
3) інформацію та документи, що надані уповноваженими органами Федеративної Республіки Німеччина щодо надання інформації про митне оформлення автомобіля марки RENAULT моделі MEGANE, ідентифікаційний номер кузова - НОМЕР_2 , надіслані Головним управлінням ДФС у Волинській області листом від 29.01.2019 № 512/7/03-20-14-02-06 (вх. № 483/7/17-00 від 04.02.2019).
У акті податкової перевірки зазначено, що у поданій декларантом позивача до митного оформлення декларації від 22.12.2017 в графі 22 Валюта та загальна сума за рахунком вказано суму 1500 євро, а заявлена митна вартість складає 1981,46 євро.
Однак, відповідно до документів надісланих компетентними органами Федеративної Республіки Німеччина, а саме митної декларації від 21.12.2017 №MRN17DE485174212668E0, згідно з якою, на думку податкового органу, здійснено експорт транспортного засобу марки RENAULT моделі MEGANE, ідентифікаційний номер кузова - НОМЕР_2 , рахунку (Rechnung) Nr.262/2017 від 15.12.2017, документа Gutschrift Nr.262/2017 від 15.12.2017, вартість автомобіля становить 4986,28 євро. Відправником такого автомобіля виступила компанія Johannes Tangel Fahrzeughandel .
За результатами перевірки було складено акт від 27.08.2019 № 1704/17-00-13-04/3383716446, в якому встановлено наступні порушення:
- статті 49, частини першої статті 51, статті 52, частини другої статті 53, статті 257, частини першої та другої статті 270, частини першої статті 272, пункту 2 частини першої статті 277, статті 278, статті 289 Митного кодексу України, в результаті чого занижено податкове зобов`язання по сплаті мита на загальну суму 10030,16грн;
- статті 49, частини першої статті 51, статті 52, частини другої статті 53, статті 257, частини першої та другої статті 270, частини першої статті 272, пункту 2 частини першої статті 277, статті 278, статті 289 Митного кодексу України, пункту 187.8 статті 187, пункту 190.1 статті 190 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податкове зобов`язання по сплаті податку на додану вартість на загальну суму 22066,34грн.
На підставі акта від 27.08.2019 № 1704/17-00-13-04/3383716446 Головним управління ДФС у Рівненській області 12 вересня 2019 року винесено:
- податкове повідомлення-рішення № 0010071304, яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем мито на товари, що ввозяться (пересилаються) громадянами, на суму 12537,70грн, в тому числі за податковим зобов`язанням - 10030,16грн та за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) 2507,54грн;
- податкове повідомлення-рішення №0010081304, яким збільшено суму грошового зобов`язання за ПДВ за ввезення товарів на суму 27582,93грн, в тому числі за податковим зобов`язанням - 22066,34грн та за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) - 5516,59грн.
Так, не погоджуючись із наведеними вище рішеннями податкового органу, позивач звернулася до суду за захистом своїх прав та інтересів.

ІV. ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ
Перевіривши за наявними у справі матеріалами доводи, викладені у апеляційній скарзі, правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права і правової оцінки обставин у справі у межах, визначених статтею 308 Кодексу адміністративного судочинства України (КАС України), колегія суддів встановила таке.
Відповідно ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Правила оподаткування товарів, що переміщуються через митний кордон України, іншими (крім мита) митними платежами встановлюються Податковим кодексом України з урахуванням особливостей, що визначаються цим Кодексом (частина друга статті 270 Митного кодексу України).
Частиною першою статті 272 Митного кодексу України визначено, що ввізне мито встановлюється на товари, що ввозяться на митну територію України.
Згідно з пунктом 2 частини першої статті 277 Митного кодексу України об`єктами оподаткування митом є товари, що ввозяться (пересилаються) на митну територію України в обсягах, які підлягають оподаткуванню митними платежами відповідно до розділу XII цього Кодексу, а також розділів V та VI Податкового кодексу України.
Відповідно до статті 278 Митного кодексу України датою виникнення податкових зобов`язань із сплати мита у разі ввезення товарів на митну територію України чи вивезення товарів з митної території України є дата подання митному органу митної декларації для митного оформлення або дата нарахування такого податкового зобов`язання митним органом у випадках, визначених цим Кодексом та законами України.
Статтею 289 Митного кодексу України передбачено, що обов`язок із сплати митних платежів виникає, зокрема, у разі ввезення товарів на митну територію України - з моменту фактичного ввезення цих товарів на митну територію України; після завершення митного оформлення товарів та їх випуску, якщо внаслідок перевірки митної декларації чи за результатами документальної перевірки митний орган самостійно визначає платнику податків додаткові податкові зобов`язання; в інших випадках, встановлених Податковим кодексом України.
Згідно з пунктом 187.8 статті 187 Податкового кодексу України датою виникнення податкових зобов`язань у разі ввезення товарів на митну територію України є дата подання митної декларації для митного оформлення.
У випадках, передбачених статтею 191 цього Кодексу, дата виникнення податкових зобов`язань визначається з урахуванням положень статті 191 цього Кодексу.
Датою виникнення податкових зобов`язань за операціями з постачання послуг нерезидентами, місцем надання яких є митна територія України, є дата списання коштів з банківського рахунка платника податку в оплату послуг або дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг нерезидентом, залежно від того, яка з подій відбулася раніше.
Відповідно до пункту 190.1 статті 190 Податкового кодексу України базою оподаткування для товарів, що ввозяться на митну територію України, є договірна (контрактна) вартість, але не нижче митної вартості цих товарів, визначеної відповідно до розділу ІІІ Митного кодексу України, з урахуванням мита та акцизного податку, що підлягають сплаті і включаються до ціни товарів.
При визначенні бази оподаткування для товарів, що ввозяться на митну територію України, перерахунок іноземної валюти у валюту України здійснюється за курсом валюти, визначеним відповідно до статті 39-1 цього Кодексу.
Згідно з пунктом 123.1 статті 123 Податкового кодексу України у разі якщо контролюючий орган самостійно визначає суму податкового зобов`язання, зменшення суми бюджетного відшкодування та/або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків на підставах, визначених підпунктами 54.3.1, 54.3.2, 54.3.4, 54.3.5, 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, - тягне за собою накладення на платника податків штрафу в розмірі 25 відсотків суми визначеного податкового зобов`язання, завищеної суми бюджетного відшкодування.
При повторному протягом 1095 днів визначенні контролюючим органом суми податкового зобов`язання з цього податку, зменшення суми бюджетного відшкодування - тягне за собою накладення на платника податків штрафу у розмірі 50 відсотків суми нарахованого податкового зобов`язання, завищеної суми бюджетного відшкодування.
Згідно зі статтею 49 Митного кодексу України (далі - МК України) митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Відповідно до частин першої, другої статті 52 МК України заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою.
Декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані, в тому числі, подавати органу доходів і зборів достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню.
Згідно з частиною другою статті 53 Митного кодексу України документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.
За приписами статті 257 МК України декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення.
Пунктом 4 частини першої статті 5 МК України встановлено, що орган доходів і зборів з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів має право проводити в порядку, визначеному статтями 345-354 цього Кодексу, перевірки правильності визначення митної вартості товарів після їх випуску.
Згідно з пунктом 54.4 статті 54 ПК України у разі надходження від уповноважених органів іноземних держав документально підтверджених відомостей щодо країни походження, вартісних, кількісних або якісних характеристик, які мають значення для оподаткування товарів і предметів при ввезенні (пересиланні) на митну територію України або територію вільної митної зони або вивезенні (пересиланні) товарів і предметів з митної території України або території вільної митної зони, які відрізняються від задекларованих під час митного оформлення, контролюючий орган має право самостійно визначити базу оподаткування та податкові зобов`язання платника податків шляхом проведення дій, визначених пунктом 54.3 цієї статті, на підставі відомостей, зазначених у таких документах.
Відповідно до статті 352 МК України посадовими особами органів доходів і зборів під час проведення перевірок можуть бути використані отримані від уповноважених органів іноземних держав документально підтверджені відомості щодо вартісних, кількісних або якісних характеристик, країни походження, складу та інших характеристик, які мають значення для оподаткування товарів, їх ввезення (пересилання) на митну територію України або на територію вільної митної зони чи вивезення (пересилання) за межі митної території України або території вільної митної зони, які відрізняються від задекларованих під час митного оформлення.
Проаналізувавши наведені вище приписи законодавства суд апеляційної інстанції зазначає, що підставою для висновку про заниження суб`єктом господарювання податкових зобов`язань під час ввезення товарів на митну територію України може слугувати офіційна, документально підтверджена інформація від уповноважених органів іноземних держав, зокрема, щодо вартості ввезених товарів. Така інформація повинна підтверджувати або не підтверджувати автентичність поданих документів щодо ввезених товарів і стосуватись зовнішньоекономічних операцій, які здійснювалися за участю суб`єктів зовнішньоекономічної діяльності - резидентів України.
Як убачається з матеріалів справи, підставою для прийняття відповідачем спірних податкових повідомлень-рішень про донарахування  грошового зобов`язання з податку на додану вартість та ввізного мита стали документи, отримані від Уповноважених органів Федеративної Республіки Німеччина, а зокрема копія попередньо оформленої митної декларації в митному режимі експорт від 21.12.2017 №MRN17DE485174212668E0, згідно з якою, здійснено експорт транспортного засобу марки RENAULT моделі MEGANE, ідентифікаційний номер кузова – НОМЕР_2 , рахунку (Rechnung) Nr.262/2017 від 15.12.2017, документа Gutschrift Nr.262/2017 від 15.12.2017, вартість автомобіля становить 4986,28 євро. Відправником такого автомобіля виступила компанія Johannes Tangel Fahrzeughandel, яка  містить відомості щодо вартісних характеристик товару, що відрізняються від задекларованих позивачем під час митного оформлення.
У акті податкової перевірки зазначено, що у поданій декларантом позивача до митного оформлення декларації від 22.12.2017 в графі 22 Валюта та загальна сума за рахунком вказано суму 1500 євро, а заявлена митна вартість складає 1981,46 євро.
Так, на підтвердження фактурної вартості декларантом подано рахунки-фактури №257/2017 від 20.12.2017 загальною фактурною вартістю 1500 Євро. 
На підставі вказаних даних, податковий орган дійшов висновку про заниження позивачем митної вартості ввезеного позивачем автомобіля, позаяк за даними  декларації в митному режимі експорт від 21.12.2017 №MRN17DE485174212668E0 вартість купівлі імпортованого транспортного засобу була 4986,28 євро, а не 1500 євро, як задекларував позивач.
Однак, колегія суддів з вказаними висновками відповідача не погоджується, оскільки  при проведенні перевірки відповідач не урахував те, що згідно з документами, якими він обґрунтовує свою позицію, а саме: експортної митної декларації від 21.12.2017 №MRN17DE485174212668E0, рахунку (Rechnung) Nr.262/2017 від 15.12.2017, документа Gutschrift Nr.262/2017 від 15.12.2017 отримувачем автомобіля є не ОСОБА_1 , а невідома особа – ОСОБА_2 , який такий автомобіль не імпортував, а рахунок № НОМЕР_1 виставлений цій особі 15.12.2017 тобто раніше на 5 дні, ніж виставлений рахунок за вказаний транспортний засіб позивачу (20.12.2017).
Отож, отримана відповідачем від уповноважених органів Федеративної Республіки Німеччина інформація, у вигляді експортної митної декларації, - стосуються інших зовнішньоекономічних контрактів, в яких позивач не є стороною правовідносин.
Окрім того, матеріали справи містять лист  компанії Johannes Tangel Fahrzeughandel від 28.12.2020 року відповідно до якого вказаною компанією підтверджено обставини щодо отримання від ОСОБА_3 1500 Євро у якості оплати за автомобіль та дійсності рахунку-фактури №257/2017 від 20.12.2017 загальною фактурною вартістю 1500 Євро.  При цьому у вказаному листі також йдеться про те, що декларація  від 21.12.2017 №MRN17DE485174212668E0 та рахунок №262/2017 від 15.12.2017 року є помилковою та не стосується позивача.
Наведене, свідчить про безпідставність тверджень податкового органу про порушення  позивачем положень митного та податкового законодавства при імпорті товару.
Судами також враховано, що під час митного контролю уповноважені митні органи, з урахуванням поданих декларантом документів, не мали зауважень до заявленої митної вартості автомобіля. Не містять й матеріали справи доказів на підтвердження того, що документи, подані позивачем для митного оформлення товару, були недостатніми чи такими, що у своїй сукупності викликали сумніви у достовірності наданої інформації.
Переглянувши рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судами фактичних обставин справи, апеляційний суд дійшов висновку, що при ухваленні оскаржуваного судового рішення суд не допустив неправильного застосування норм матеріального права чи порушень норм процесуального права.
Обґрунтування касаційної скарги аналогічні доводам, викладеним у відзиві на позовну заяву та в апеляційній скарзі, і такі зводяться виключно до незгоди з оцінкою, наданою судами, встановленим обставинам справи, при цьому порушень норм процесуального права, які б вплинули або змінили цю оцінку, скаржником не зазначено.
Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводами апеляційної скарги висновки, викладені в судовому рішенні, не спростовуються і підстав для його скасування не вбачається. 
Судом апеляційної інстанції також  встановлено що підстави, визначені  п.п. б) та в) ч.4 ст. 322, ст. 139 КАС України  для  розподілу судових витрат  в ході розгляду справи у суді апеляційної інстанції на час ухвалення постанови відсутні.
Відповідно до  п.6 ч.6 ст. 12 КАС України вказана справа віднесена до справ незначної складності, а відтак на неї поширюються положення  пункту другого частини п`ятої  статті 328 КАС України.
Керуючись ст. 308, ст. 311, ст. 315, ст. 316, ст. 321, ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд,  
                                                       П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Рівненській області залишити без задоволення.
Рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 29 жовтня 2021 року у справі 460/9288/20  залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої  статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя	 	С. М. Шевчук 	
судді	 	Р. В. Кухтей 	
 	 	Т. І. Шинкар  	
Повне судове рішення складено 21 квітня 2022 року