Номер провадження: 22-ц/813/154/22 
Справа № 496/165/16-ц
Головуючий у першій інстанції Горяєв І. М.
Доповідач Сегеда С. М.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.05.2022 року                                                                 м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого                        Сегеди С.М.,
суддів:                        Гірняк Л.А.,
                                               Цюри Т.В.,        
       за участю секретаря                Хухрова С.В.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження, у відсутність учасників справи, апеляційну скаргу  ОСОБА_1 на ухвалу Біляївського районного суду Одеської області від 01 грудня 2020 року про задоволення заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» про заміну стягувача у виконавчих листах,
встановив:

12.11.2020 року до Біляївського районного суду Одеської області від директора Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія (далі – ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп») надійшла заява про заміну сторони у виконавчих листах, шляхом заміни стягувача його правонаступником по цивільній справі №496/165/16-ц (т.2, а.с.164-165). 
Дана заява мотивована тим, що рішенням Біляївського районного суду Одеської області по справі №496/165/16-ц солідарно стягнуто з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь ПАТ «Дельта Банк» заборгованість за кредитним договором №749-0131005/ФКВ-08 від 03.10.2008 року. На виконання вказаного рішення, Біляївським районним судом Одеської області було видано виконавчі листи по справі №496/165/16-ц про солідарне стягнення з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь ПАТ «Дельта Банк» заборгованості. Згідно договору №2258/К про відступлення прав вимоги від 15.06.2020 року, первісний кредитор відступив право вимоги на користь ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп», у зв`язку з чим, заявник звернувся до суду з вказаною заявою. 
Представник заявника в судове засідання не з`явився, але в заяві просив розглянути дану заяву без участі представника заявника.
Боржник – ОСОБА_1 у судове засідання не з`явився, але надав до суду письмове заперечення, згідно якого просив у задоволенні заяви ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» про заміну стягувача у виконавчих листах по справі №496/165/16-ц про солідарне стягнення з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь ПАТ «Дельта Банк» заборгованості відмовити у повному обсязі та розглянути справу у його відсутність (т.2, а.с.193-196). 
Інші учасники справи – ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , представник ПАТ «Дельта Банк» у судові засідання, що були призначені на 19 листопада 2020 року та 01 грудня 2020 року не з`являлися, про причини неявки суд не повідомили.

Ухвалою Біляївського районного суду Одеської області від 01 грудня 2020 року заяву директора ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» про заміну стягувача у виконавчих листах було задоволено (т.2, а.с.199-202).
Замінено сторону стягувача з ПАТ «Дельта Банк» його правонаступника ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» у виконанні рішення суду у цивільній справі № 496/165/16-ц за позовом ПАТ «Дельта Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 ставить питання про скасування ухвали Біляївського районного суду Одеської області від 01 грудня 2020 року, та просить постановити нову, якою у задоволенні заяви ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» відмовити, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права (т.2, а.с.205-209).

Вирішуючи питання про слухання справи в порядку спрощеного позовного провадження, у відсутність учасників справи, колегія суддів виходить із того, що всі учасники справи належним чином повідомлені про час і місце судового засідання, у тому числі відповідач ОСОБА_2 , оскільки за зареєстрованим місцем свого проживання, відсутня, як то передбачено ст. 131 ЦПК України (т.3, а.с.21-29).
Враховуючи вищенаведене, а також те, що дана справа перебуває на розгляді суду апеляційної інстанції фактично більше 1 року (т.2, а.с.213), колегія суддів вирішила дану справу розглядати судом апеляційної інстанції в порядку спрощеного позовного провадження за наявними матеріалами, у відсутність учасників справи.
Крім того, у відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене).        
Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Таким чином, розгляд даної справи здійснений 18.05.2022 року в порядку спрощеного позовного провадження за наявними у справі матеріалами, у відсутність учасників справи, оскільки учасники справи повідомлені про час і місце судового засідання належним чином, про що вказано вище, однак від жодного із них не надійшло заяви або клопотання про відкладення розгляду справи з тих чи інших підстав. Повний текст судового рішення складений 25.05.2022 року.
Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, відзив на неї (т. 216-217), колегія суддів дійшла висновку про необхідність відмови в задоволенні апеляційної скарги, виходячи з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 13 листопада 2017 року по справі №496/165/16-ц позов ПАТ «Дельта Банк»» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором було задоволено (т.1, а.с.221-225). 
Разом з тим, постановою Одеського апеляційного суду Одеської області від 21.01.2020 року, апеляційну скаргу ОСОБА_1 було задоволено частково, та рішення Біляївського районного суду Одеської області від 13.11.2017 року, в частині стягнення заборгованості, було скасовано та в цій частині ухвалено нове рішення і стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ПАТ «Дельта Банк» заборгованість за кредитним договором у розмірі – 29389,58 грн.; також було стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_3 на користь ПАТ «Дельта Банк» заборгованість за кредитним договором у розмірі – 29389,58 грн. та стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Дельта Банк» заборгованість за кредитним договором у розмірі – 88306,37 грн. (т.2, а.с.137-148).
Відповідно до ст. 431 ЦПК України Біляївський районний суд Одеської області на підставі заяви представника ПАТ «Дельта Банк», 17 лютого 2020 року направив на адресу банку виконавчі листи.
В подальшому, 15 червня 2020 року між ПАТ «Дельта Банк» та ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» було укладено Договір №2258/К про відступлення прав вимоги, згідно з умовами якого останнє набуло права вимоги за Кредитним договором від 03.10.2008 року № 749-0131005/ФКВ-08 та усіма забезпечувальними договорами (т.2, а.с.176-177).
Згідно додатку №1 до договору №2258/К про відступлення прав вимоги від 15 червня 2020 року до заявника перейшло право вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором від 03.10.2008 року № 749-0131005/ФКВ-08 (т.2, а.с.178-180). 

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції виходив із того, що таким чином, ПАТ «Дельта Банк» вибуло з правовідносин, що виникли за кредитним, іпотечним та договором поруки, що зазначені вище, а ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» набуло всіх прав кредитора за основними договорами.
Далі суд вказав, що відповідно до положень ч. 5 ст. 15 Закону України «Про виконавче провадження» у разі вибуття однієї із сторін виконавець за заявою сторони, а також заінтересована особа мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником.
При цьому, підставою для заміни сторони виконавчого провадження, тобто процесуального правонаступництва, є наступництво у матеріальних правовідносинах, унаслідок якого відбувається вибуття сторони зі спірних або встановлених судом правовідносин і переходу до іншої особи прав і обов`язків вибулої сторони в цих правовідносинах.
Крім того, суд першої інстанції обгрунтовано виходив із того, що ст. 129 Конституції України та ст. 18 ЦПК України регламентують, що судове рішення є обов`язковим до виконання для всіх органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України. Вибуття первісного кредитора і заміна його новим не скасовує обов`язковості виконання рішення суду, при цьому реалізувати право на примусове стягнення присуджених судом сум можливо лише шляхом заміни сторони стягувача у виконавчому провадженні, оскільки новий кредитор, без вирішення питання про заміну сторони у зобов`язанні, не має права звернутись до органу державної виконавчої служби із заявою про примусове виконання рішення суду.
Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє зобов`язальних правовідносин сторін договору, тому заміна кредитора у зобов`язанні шляхом відступлення права вимоги із зазначенням у договорі обсягу зобов`язання, яке передається, не обмежує цивільних прав учасників спірних правовідносин.
Тобто, відступлення права вимоги є договірною передачею вимог первісного кредитора новому кредиторові та відбувається на підставі укладеного між ними правочину, при цьому заміна кредитора саме у зобов`язанні допускається протягом усього часу існування зобов`язання, якщо це не суперечить договору та не заборонено законом.
Отже, згідно з вимогами чинного законодавства заміна осіб в окремих зобов`язаннях через волевиявлення сторін (відступлення права вимоги) є різновидом правонаступництва та можливе на будь-якій стадії процесу.
Таких правових позицій дотримується Верховний Суд, які викладено у його постановах від 05 грудня 2018 року у справі № 643/4902/14-ц (провадження № 61-26197св18), від 15 серпня 2018 року у справі № 190/2119/14-ц (провадження № 61-20171св18), від 31 жовтня 2018 року у справі № 201/8548/16-ц (провадження № 61-16059св18), від 15 травня 2019 року у справі № 370/2464/17 (провадження № 61-39193св18), постанові Великої Палати Верховного Суду від 28.11.2019 року постанові Об`єднаної Палати Касаційного господарського суду Верховного Суду від 17.01.2020 року у справі № 916/2286/16.

З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку проте, що передання кредитором своїх прав іншій особі за договором відступлення права вимоги (договором цесії) є правонаступництвом, і такий правонаступник кредитора має право звертатись до суду із заявою про заміну сторони виконавчого провадження з наданням йому статусу стягувана.
При цьому колегія суддів зазначає, що за змістом ст. 442 ЦПК України у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження суд замінює таку сторону її правонаступником. 
Крім того, ч.1 ст. 512 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: 1) передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); 2) правонаступництва; 3) виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); 4) виконання обов`язку боржника третьою особою. За змістом ст. 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Таким чином, оскільки процесуальне правонаступництво у виконавчому провадженні - це заміна на будь-якій стадії виконавчого провадження стягувача або боржника іншою особою у зв`язку з вибуттям правопопередника після постановлення щодо нього судового рішення i заміни його правонаступником, підставою заміни кредитора внаслідок правонаступництва, в тому числі, й у виконавчому провадженні, є настання певних обставин, які мають юридичне значення і в результаті яких виникають цивільні права та обов`язки або пряма вказівка акта цивільного законодавства, що не залежить від умов та порядку здійснення виконавчого провадження органами і посадовими особами.
З огляду на те, що у зв`язку з укладенням Договору №2258/К про відступлення прав вимоги до ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» перейшли права вимоги за Кредитним договором від 03.10.2008 року № 749-0131005/ФКВ-08, а також всі інші пов`язані з ним права в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, в тому числі звернення стягнення, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про необхідність задоволення заяви ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» про заміну сторони виконавчого провадження.

Аналогічні правові висновки викладені Верховним Судом у постановах від 06.08.2020 року у справі № 2029/2-2180/11 та від 03.02.2021року у справі № 452/2191/19.

Крім того, як вбачається із правового висновку Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду, викладеного у постанові від 05.12.2018 року по справі №643/4902/14-ц, заміна сторони правонаступником може відбуватися як при відкритому виконавчому провадженні, так і при відсутності виконавчого провадження, тобто заміна сторони правонаступником може бути проведена на будь-якій стадії процесу.

Згідно ч.ч. 1,5,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Колегія суддів зазначає, що заявник апеляційної скарги не надав суду достатніх, належних і допустимих доказів існування обставин, на які він посилається як на підставу своїх заперечень проти заяви, постановленої ухвали суду та доводів апеляційної скарги. 
За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням матеріального і процесуального права.

Колегія суддів також зазначає, що Європейський суд з прав людини (далі – ЄСПЛ) вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі – Конвенція) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Суд апеляційної інстанції враховує положення практики ЄСПЛ про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справа «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)
Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про законність і обґрунтованість оскаржуваної ухвали суду, доводи апеляційної скарги її не спростовують, ухвалу постановлено у відповідності до вимог матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, оскаржувану ухвалу суду - залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст. 374, ст.ст. 375, 381 – 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд
                                 постановив:        

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Біляївського районного суду Одеської області від 01 грудня 2020 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції України протягом тридцяти днів з дня складання цього судового рішення.

Судді Одеського апеляційного суду:                С.М. Сегеда        

Л.А. Гірняк

Т.В. Цюра