Дата документу 13.07.2022 Справа № 314/348/21

Запорізький Апеляційний суд

 
ЄУН 314/348/21	Головуючий у 1-й інстанції Кононенко І.О. 	
Пр. № 22-ц/807/219/22	Суддя-доповідач Гончар М.С.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
13 липня 2022 року                                        м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді (судді-доповідача)        Гончар М.С.
суддів                                        Маловічко С.В., Подліянової Г.С.
за участі секретаря                                Камалової В.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу  ОСОБА_1 на рішення Вільнянського районного суду Запорізької області від 18 травня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Любимівської сільської ради Вільнянського району Запорізької області, Вільнянської міської ради Запорізької області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - ОСОБА_2 про відшкодування шкоди

ВСТАНОВИВ:

У січні 2021 року ОСОБА_1 звернулась до суду із вищезазначеним позовом (а.с. 1-9), в якому просила стягнути з відповідачів солідарно на її користь судові витрати по справі №280/5574/20 в сумі 54800 грн. і моральну шкоду 200000 грн., а всього 254800 грн. 
В обґрунтування зазначеного позову позивач зазначала, що у справі № 280/5574/20 Запорізьким окружним адміністративним судом 09 листопада 2020 року задоволено частково адміністративний позов, який було подано нею до Любимівської сільської ради, цим судовим рішенням зобов`язано Любимівську сільську раду повторно розглянути звернення ОСОБА_1 від 31 липня 2020 року (вх.№414/02-03-10 від 31.07.2020) з урахуванням правової оцінки наданої судом у зазначеному рішенні та повідомити позивача про результати його розгляду. Незаконними діями, на думку позивача, завдано моральну шкоду, яку оцінює у 200000,00 грн., також прохала стягнути шкоду в порядку ст. 1166 ЦК, що складалася із витрат, пов`язаних з розглядом справи в сумі 54800,00 грн., при цьому просила здійснити солідарне стягнення з обох відповідачів, хоча й створено новий орган місцевого самоврядування – Вільнянську міську раду, інший відповідач на даний момент значиться в реєстрі підприємств.
В автоматизованому порядку для розгляду цієї справи визначено суддю суду першої інстанції Кононенка І.О. (а.с. 12). Ухвалою суду першої інстанції (а.с. 13-14) провадження у цій справі відкрито.
Рішенням Вільнянського районного суду Запорізької області від 18 травня 2021 року (а.с. 114-120) позов ОСОБА_1 у цій справі задоволено частково. Стягнуто з Вільнянської міської ради (ЄДРПОУ 25486771) на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 1000,00 грн. Стягнуто з Вільнянської міської ради (ЄДРПОУ 25486771) на користь держави судовий збір у розмірі 09,95 грн. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено. 
Постановою Запорізького апеляційного суду від 27 липня 2021 року (головуючий суддя (суддя-доповідач) Поляков О.З., судді Крилова О.В. та Кухар С.В. а.с. 145-149) апеляційну скаргу Вільнянської міської ради Запорізької області задоволено, рішення Вільнянського районного суду Запорізької області від 18 травня 2021 року скасовано, прийнято нову постанову, за якою: «Позов ОСОБА_1 до Любимівської сільської ради Вільнянського району Запорізької області, Вільнянської міської ради Запорізької області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - ОСОБА_2 про відшкодування шкоди – залишено без задоволення».
Не погоджуючись із вищезазначеним рішенням суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права судом першої інстанції при його ухваленні, позивач ОСОБА_1 у своїй апеляційній скарзі (а.с. 157-158) просила рішення суду першої інстанції у цій справі змінити та стягнути з відповідачів судові витрати по позову і моральну шкоду в повному обсязі. 
В автоматизованому порядку для розгляду цієї справи визначено колегію суддів Запорізького апеляційного суду: головуючого суддю (суддю-доповідача) Гончар М.С., суддів Кримську О.М. та Маловічко С.В. (а.с. 162).
Ухвалою апеляційного суду апеляційне провадження за вищезазначеною апеляційною скаргою відкрито04 жовтня 2021 року в порядку ст. 370 ЦПК України (Порядок розгляду апеляційної скарги, що надійшла до суду апеляційної інстанції після закінчення апеляційного розгляду справи) (а.с. 163), дану справу призначено до апеляційного розгляду (а.с. 164, 193), з урахуванням відповідного навантаження судді-доповідача та колегії суддів апеляційного суду (в Запорізькому апеляційному суді працює фактично 15 суддів, з яких 11 суддів складають судді судової палати з розгляду цивільних справ, які за рішенням загальних зборів суддів Запорізького апеляційного суду з липня 2021 року також приймають участь у розгляді кримінальних проваджень).
Ухвалою Запорізького апеляційного суду (головуючий суддя (суддя-доповідач) Гончар М.С., судді Кримська О.М. та Маловічко С.В.) від 02 листопада 2021 року (а.с. 184) визнано необґрунтованим заявлений позивачем ОСОБА_1 відвід всім суддям колегії суддів апеляційного суду (а.с.170), дану справу для вирішення питання про відвід передано судді, який не входить до складу колегії суддів, що розглядає справу, і визначається у порядку, встановленому ч. 1 ст. 33 ЦПК України.
В автоматизованому порядку для розгляду заяви про відвід визначено суддю Подліянову Г.С. (а.с. 186). Ухвалою Запорізького апеляційного суду (суддя Подліянова Г.С. а.с. 187-190) від 04 листопада 2021 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про відвід членам колегії – суддям Запорізького апеляційного суду Гончар М.С., Кримській О.М. та Маловічко С.В. відмовлено.
Ухвалою Запорізького апеляційного суду (головуючий суддя (суддя-доповідач) Гончар М.С., судді Кримська О.М. та Маловічко С.В.) від 11 листопада 2021 року (а.с. 192) у задоволенні заяви ОСОБА_1 про роз`яснення ухвали Запорізького апеляційного суду від 04 жовтня 2021 року про відкриття апеляційного провадження у цій справі відмовлено.
Учасники цієї справи не скористалась своїм правом на подачу відзиву на вищезазначену апеляційну скаргу позивача у цій справі. Однак, в силу вимог ст. 360 ч. 3 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції апеляційним судом.
16 лютого 2022 року на адресу апеляційного суду від відповідача Вільнянської міської ради Запорізької області надійшла заява (а.с. 206), в якій остання просила закрити провадження у цій справі, у зв`язку із смертю  ІНФОРМАЦІЯ_1  позивача ОСОБА_1 , 1937 р.н., що підтверджується інформацією Відльнянського ВДРАЦС у Запорізькому районі Запорізької області, актовий запис про смерть зареєстровано 06.12.2021 року за № 430 (а.с. 207).
Розгляд цієї справи, призначений апеляційним судом на 30 березня 2022 року, не відбувся та був відкладений через відпустку судді-доповідача (а.с. 210, 215). В автоматизованому порядку суддею Подліяновою Г.С. у цій справі замінено суддю Кримську О.М. у зв`язку із тривалою відпусткою останньої (а.с. 216-217).
У дане судове засідання повідомлені апеляційним судом про дату, час і місце розгляду цієї справи з додержанням вимог ЦПК України (а.с. 211-214) представник відповідача та третя особа не з`явились, про причини своєї неявки апеляційний суд не сповістили, клопотань про відкладення розгляду цієї справи апеляційному суду не подавали.
При цьому, апеляційним судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 померла  ІНФОРМАЦІЯ_1  (а.с.207), тобто після ухвалення оскаржуваного рішення суду першої інстанції 18 травня 2021 року у цій справі та прийняття постанови апеляційного суду від 27 липня 2021 року, правовідносини у цій справі не допускають правонаступництва.
За змістом ст. 372 ч. 2 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи апеляційним судом.
Крім того, в силу вимог ст. 371 ч. 1 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції має бути розглянута протягом шістдесяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження.
При вищевикладених обставинах, на підставі ст. ст. 371-372 ЦПК України апеляційний суд ухвалив: розглядати дану справу апеляційним судом у даному судовому засіданні за відсутністю всіх учасників цієї справи.
За змістом ст. 247 ч. 2 ЦПК України у разі неявки в судове засіданні всіх учасників справи…, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.
Інших відводів у цій справі не заявлено, самовідводи відсутні. 
Заслухавши у даному судовому засіданні доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали цієї справи, апеляційний суд дійшов висновку про таке.
Згідно із ст. 370 ЦПК України (Порядок розгляду апеляційної скарги, що надійшла до суду апеляційної інстанції після закінчення апеляційного розгляду справи):  1. Якщо апеляційна скарга надійшла до суду апеляційної інстанції після закінчення апеляційного розгляду справи, і особа, яка подала скаргу, не була присутня під час апеляційного розгляду справи, суд розглядає відповідну скаргу за правилами цієї глави.  2. У випадку відкриття апеляційного провадження за такою скаргою суд апеляційної інстанції може зупинити дію раніше прийнятого ним судового рішення та рішення суду першої інстанції, що оскаржується. 3. За результатами розгляду апеляційної скарги суд приймає постанову відповідно до статті 382 цього Кодексу. При цьому за наявності підстав може бути скасовано раніше прийняту постанову суду апеляційної інстанції.  4. Суд апеляційної інстанції розглядає скаргу, вказану в частині першій цієї статті, в межах доводів, які не розглядалися під час апеляційного розгляду справи за апеляційною скаргою іншої особи.
Встановлено, що суд першої інстанції, задовольняючи частково позов позивача у цій справі про стягнення з відповідача моральної шкоди на суму 1000,00 грн., керувався ст. ст. 23, 116 ЦК України, ст. ст. 12-13, 141, 259, 263-265, 268 ЦПК України та виходив із обґрунтованості та доведеності позовних вимог позивача лише в частині їх задоволення.
Проте, із такими висновками суду першої інстанції у цій справі правильно не погодився апеляційний суд в іншому складі суддів (постанова від 27 липня 2021 року а.с. 145-149), встановивши таке.
Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 09 листопада 2020 року (справа 280/5574/20) позов ОСОБА_1 до Любимівської сільської ради, третя особа на стороні позивача ОСОБА_2 , позов задоволено частково. Зобов`язано Любимівську сільську раду Вільнянського району Запорізької області повторно розглянути звернення ОСОБА_1 – заяву вх. № 414/02-03-10 від 31 липня 2020 року - з урахуванням правової оцінки, наданої судом у даному рішенні, та повідомити позивача про результати розгляду його звернення, з урахуванням приписів ст.19 Закону України «Про звернення громадян». У задоволенні решти позовних вимог відмовлено (а.с. 27-34).
Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 зазначала, що діями Любимівської сільської ради, правонаступником якого є Вільнянська міська рада, їй завдано моральної шкоди, що підтверджується вищезазначеним рішенням.
Так, відповідно до положень ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.
Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Згідно з роз`ясненнями, які містяться у пунктах 3, 5 постанови Пленуму Верховного Суду України « Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди від 31 березня 1995 року №4, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.
Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.
Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.
Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні
Отже, необхідними елементами складу цивільного правопорушення, як підстави деліктної відповідальності є: шкода, протиправна поведінка, причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою винної особи. Відсутність хоча б однієї складової виключає обов`язок щодо відшкодування шкоди.
Ч. 1 ст. 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
У ст. 1173 ЦК України закріплене правило про те, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.
Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що хоча сам лише факт наявності такого елементу цивільно-правової відповідальності як порушення прав громадянина діями чи бездіяльністю органу влади, що встановлено судовим рішенням у адміністративній справі, не може бути достатнім доказом завдання позивачу моральної шкоди, суд не може не врахувати положення чинного законодавства, якими урегульовано питання відшкодування моральної шкоди, а також вік позивача, групу інвалідності, втрата часу, в цілому моральне значення для позивача, яке мало розгляд відповідного звернення, яке відбулося неналежним чином. Водночас суд враховує, що позов в адміністративній справі було задоволено лише частково й іноді для сатисфакції є достатнім самої констатації судом порушення, проте даний випадок не вбачається із обставин дійсної справи, враховуючи невиконання відповідачем судового рішення окружного адміністративного суду.
З зазначеним висновком колегія суддів апеляційного суду 27 липня 2021 року правильно не погодилась.
Обґрунтовуючи позовні вимоги, ОСОБА_3 посилалася на ту обставину, що протиправність дій відповідача встановлена рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 09 листопада 2020 року (справа 280/5574/20).
Однак, апеляційний суд в іншому складі суддів у вищезазначеній постанові правильно зазначав, що рішенням, на яке позивач посилається як на доказ протиправності дій відповідача, дії Любимівської сільської ради незаконними або неправомірними, визнано не було. 
Крім того, сам лише факт ухвалення цього рішення не може бути самостійною та достатньою підставою стверджувати про спричинення позивачеві моральної шкоди та не звільняє його від обов`язку надати докази на підтвердження наявності всіх необхідних елементів складу цивільного правопорушення, яке є підставою для відшкодування моральної шкоди.
При цьому, при вирішенні адміністративного спору, суд виходив з того, що 31 липня 2020 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 подали до Любимівської сільської ради заяву від 31 липня 2020 року. Адміністративний суд не прийняв надану відповідачем копію відповіді   вих. №02-03-11/317 від 14.08.2020 як доказ належного розгляду заяви позивача вх. №414/02-03-10 від 31.07.2020, оскільки з наданої суду відповідачем відповіді вих. №02-03-11/317 від 14.08.2020 не можливо встановити на яку саме заяву позивача надано таку відповідь, оскільки відсутнє посилання на вхідний реєстраційний номер такої заяви. Крім того, відповідь не містить посилання на жодні прийняті відповідачем рішення саме з приводу порушених позивачем у заяві вх. №414/02-03-10 від 31.07.2020 питань, зокрема не зазначено про відмову в задоволенні вимог, викладених у заяві (клопотанні) або про їх задоволення з наведенням мотивів прийняття таких рішень. 
Ч. ч. 3, 5 та 6 статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Апеляційним судом в іншому складі суддів 27 липня 2021 року було правильно встановлено, що в порушення вищезазначеного, ОСОБА_1 не було надано суду у цій справі будь-яких доказів заподіяння їй моральної шкоди взагалі, та, відповідно, у тому числі у розмірі, що перевищує помилково стягнутий судом першої інстанції розмір 1000,00 грн.(а.с.120), та який ОСОБА_1 оцінила у 200000,00 грн. (а.с.9) та на стягненні саме якого у повному обсязі остання наполягала у своїй вищезазначеній апеляційній скарзі у цій справі, поданій в порядку ст. 370 ЦПК України (а.с. 157-158). 
Так, задовольняючи вимоги позивача про стягнення моральної шкоди на суму 1000,00 грн., суд першої інстанції врахував вік позивача, групу інвалідності, втрату часу, в цілому моральне значення для позивача. 
Проте, апеляційний суд в іншому складі суддів правильно зазначав, що вказані обставини не є підставою для відшкодування моральної шкоди, натомість судом першої інстанції не встановлено, якими саме діями відповідача ОСОБА_1 завдано моральну шкоду, та в чому вона полягає. 
Отже, апеляційний суд в іншому складі суддів 27 липня 2021 року дійшов правильного висновку, що рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 09 листопада 2020 року право ОСОБА_4 на розгляд її заяви у відповідності до вимог законодавства, було поновлено. 
Будь-яких інших обставин, зокрема, щодо заподіяння шкоди позивачу, причинного зв`язку між такою шкодою та бездіяльністю відповідача не встановлено.
П. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню. Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи (частини 1, 2 статті 376 ЦПК України).
Враховуючи вищезазначене, апеляційний суд в іншому складі суддів у постанові від 27 липня 2021 року правильно не погодився з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для відшкодування ОСОБА_1 будь-якої моральної шкоди взагалі незалежно від розміру, та, відповідно, для задоволення позовних вимог позивача у цій справі взагалі, а отже рішення Вільнянського районного суду Запорізької області від 18 травня 2021 року скасував з прийняттям нової постанови про залишення позову без задоволення. 
За таких обставин, на підставі ст. ст. 255, ч. 1 п. 7, 370 ч. 3, 377 ч. 3, 382 ЦПК України: - враховуючи, що позивач ОСОБА_1 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , тобто вже після прийняття апеляційним судом в іншому складі суддів 27 липня 2021 року вищезазначеної постанови, яка є законною та обґрунтованою, набрала законної сили, є чинною, оскільки в касаційному порядку не оскаржувалась (належні, допустимі докази протилежного у матеріалах цієї справи відсутні) - а правовідносини у цій справі не допускають правонаступництва, - апеляційний суд не вбачає передбачених законом підстав для закриття провадження у цій справі у зв`язку із смертю позивача та скасування вищезазначеної раніше прийнятої у цій справі постанови апеляційного суду в іншому складі суддів від 27 липня 2021 року - за результатами розгляду апеляційної скарги позивача ОСОБА_1 в порядку ст. 370 ЦПК України.
Керуючись ст. ст. 7, 12-13, 81-82, 89, 141, 255, 367-369, 370-372, 374-375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1  залишити без задоволення.
Постанову Запорізького апеляційного суду від 27 липня 2021 року, якою апеляційну скаргу Вільнянської міської ради Запорізької області задоволено, рішення Вільнянського районного суду Запорізької області від 18 травня 2021 року скасовано, прийнято нову постанову, за якою: «Позов ОСОБА_1  до Любимівської сільської ради Вільнянського району Запорізької області, Вільнянської міської ради Запорізької області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача -  ОСОБА_2 про відшкодування шкоди – залишено без задоволення», залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте, може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови.
Повний текст постанови апеляційним судом складений 14.07.2022 року.

Головуючий суддя	Суддя	Суддя	
Гончар М.С. 	Маловічко С.В.	Подліянова Г.С.