Постанова
Іменем України
 
08 серпня 2022 року
м. Київ
 
справа № 712/5564/21
провадження № 61-1126св22
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Бурлакова С. Ю. (суддя-доповідач), Коротуна В. М., Червинської М. Є.,
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідачі: ОСОБА_2 , Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк», 
третя особа - Центральне міжрегіональне Управління Міністерства юстиції 
(м. Київ)
 
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на заочне рішення Соснівського районного суду м. Черкаси 
від 20 липня 2021 року у складі судді Троян Т. Є. та постанову Черкаського апеляційного суду від 07 грудня 2021 року у складі колегії суддів: Гончар Н. І., Сіренка Ю. В., Фетісової Т. Л.,
 
ВСТАНОВИВ:
 
1. Описова частина
Короткий зміст позовних вимог
 
У травні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 , Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк»), третя особа - Центральне міжрегіональне Управління Міністерства юстиції (м. Київ), про зняття арешту з майна.

Позовна заява обґрунтована тим, що йому на праві власності належить нерухоме майно - нежитлові приміщення, загальною площею 198,5 кв. м, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , та складаються з нежитлових приміщень першого поверху з № 1 по № 4 та антресолі: приміщення № 5, А-6-7.
 
1/2 частина нерухомості належить позивачу на підставі договору купівлі-продажу від 05 червня 2018 року, посвідченого приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Фіщук С. О. 05 червня 2018 року 
та зареєстрованого в реєстрі за № 2881 (номер запису про право власності: 26467994, дата, час державної реєстрації: 05 червня 2018 року). За цим договором позивач придбав зазначену частину у ОСОБА_3 .
 
Інша 1/2 частина майна належить позивачу на підставі договору купівлі-продажу від 05 червня 2018 року, посвідченого приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Фіщук С. О. 05 червня 2018 року та зареєстровано в реєстрі за №2874 (номер запису про право власності: 26467211, дата, час державної реєстрації: 05 червня 2018 року). За цим договором позивач придбав зазначену частину у Товариства з обмеженою відповідальністю «Агентство нерухомості «Март» (далі - ТОВ «АН «Март»).
 
Маючи намір розпорядитись своєю власністю, позивачу стало відомо, 
що на 1/2 частину нежитлового приміщення, загальною площею 198,5 кв. м, 
що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , накладено арешт відповідно до постанови державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень 
у Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Чміль А. В. від 30 листопада 2020 року. Особа, майно якої обтяжується - ОСОБА_2 
 
ОСОБА_2 є попереднім власником нерухомості та відчужив нерухоме майно, на яке накладено арешт у 2012 році. Так, ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 14 червня 2013 року у справі 712/4059/13-ц визнано за ОСОБА_3 право власності на 1/2 частину нежилих приміщень загальною площею 198,5 кв. м.
 
11 березня 2021 року позивач звернувся до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції 
(м. Київ) із заявою про зняття арешту з 1/2 частини нежитлового приміщення загальною площею 198,5 кв. м, у зв`язку з тим, що позивач є власником майна 
з 05 червня 2018 року, тобто, до накладення арешту. Крім того, особа у якої позивач купував майно, став його власником ще до відкриття виконавчого провадження.
 
Листом Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 26 березня 
2021 року позивачу було відмовлено у знятті арешту та повідомлено, 
що на виконанні у Відділі примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) з 22 липня 2016 року знаходиться виконавче провадження № 51725437 з примусового виконання виконавчого листа, виданого 11 травня 2016 року Індустріальним районним судом м. Дніпропетровська у справі № 202/7984/14-ц про стягнення 
з ОСОБА_2 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованості за кредитним договором.
 
Враховуючи наведене, ОСОБА_1 вважає, що арешт був накладений протиправно на майно позивача, який не має відношення до виконавчого провадження, а державним виконавцем не перевірено чи має боржник право власності на нерухоме майно.
 
Позивач просив суд усунути перешкоди у здійсненні права власності майном шляхом зняття арешту з 1/2 частини нежитлового приміщення, загальною площею 198,5 кв. м, що знаходиться за адресою: 
АДРЕСА_1 , що накладений постановою державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Чміль А. В. від 30 листопада 2020 року.
 
Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій
 
Заочним рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 20 липня 
2021 року, залишеним без змін постановою Черкаського апеляційного суду 
від 07 грудня 2021 року, позов задоволено. 
 
Усунуто перешкоди ОСОБА_1 у здійсненні права власності (розпорядження) майном шляхом зняття арешту з 1/2 частини нежитлового приміщення, загальною площею 198,5 кв. м, за адресою: 
АДРЕСА_1 , що накладений постановою державного виконавця відділу примусового виконання рішення Управління забезпечення примусового виконання рішень у Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Чміль А. В. від 30 листопада 2020 року, номер запису обтяження: 39441114.
 
Суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, дійшов висновку, 
що позивач є власником спірного нерухомого майна, а арешт на частину нерухомого майна позивача відповідно до постанови державного виконавця 
від 30 листопада 2020 року в рамках виконавчого провадження № 51725437 
з примусового виконання виконавчого листа, виданого 11 травня 2016 року Індустріальним районним судом м. Дніпропетровська у справі № 202/7984/14-ц про стягнення з ОСОБА_2 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованості по кредитному договору, був накладений протиправно, оскільки нерухоме майно позивача, яке він набув 05 червня 2018 року не має відношення до виконавчого провадження, боржником в якому є ОСОБА_2 .
 
Узагальнені доводи касаційної скарги
 
У січні 2022 року АТ КБ «ПриватБанк» подало до Верховного Суду касаційну скаргу у якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просило оскаржувані судові рішення скасувати і ухвалити нове рішення про задоволення вимог 
АТ КБ «ПриватБанк».
 
Касаційна скарга мотивована тим, що суди залишили поза увагою, що право власності на спірне нежитлове приміщення не зареєстровано 
за ОСОБА_1 відповідно до частини четвертої статті 334 ЦК України, 
а зареєстровано по 1/2 частині за ОСОБА_2 та за ТОВ «Агентство нерухомості «Март», і обтяження накладено на 1/2 частину приміщення, 
що належить саме ОСОБА_2 . Крім того, згідно з інформаційною довідкою 
з Державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 16 травня 2021 року № 256672431 право власності на об`єкт нерухомого майна за реєстраційним номером 110284171101 зареєстровано за ОСОБА_1 , при цьому у даній довідці зазначена площа об`єкта нерухомості 263,1 кв. м і обтяження 
на вказаному об`єкті нерухомості відсутні. Також позивачем обрано неналежний спосіб захисту порушеного права, оскільки належним способом захисту у цій справі є звернення з віндикаційним позовом.
 
Підставою касаційного оскарження судових рішень зазначає пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України, та посилається на висновки Верховного Суду, викладені в постановах від 04 липня 2018 року у справі № 653/1096/16-ц, 
від 02 липня 2019 року у справі № 48/340.
 
Доводи інших учасників справи
 
У червні 2022 року ОСОБА_1 надіслав до Верховного Суду відзив 
на касаційну скаргу в якому просив залишити оскаржувані судові рішення без змін, а касаційну скаргу без задоволення. Зазначав, що твердження скаржника 
є безпідставними, необґрунтованими та такими, що не підлягають 
до задоволення.
 
Рух справи у суді касаційної інстанції
 
Ухвалою Верховного Суду від 02 червня 2022 року відкрито касаційне провадження у справі № 712/5564/21, витребувано її з Соснівського районного суду м. Черкаси.
 
Фактичні обставини справи, встановлені судом
 
Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 14 червня 2013 року 
у справі № 712/4059/13-ц затверджено мирову угоду, якою: визнано за ОСОБА_3 право власності на 1/2 нежилих приміщень загальною площею 198,5 кв. м, що розташоване між осями першого поверху 9, Е, 11, Л та антресольного поверху 9, 11, К, Е, літ. А-6-7, яке складається з приміщень першого поверху № 1 площею 93,6 кв.м., № 2 площею 6,9 кв. м, № 3 площею 12,3 кв. м, № 4 площею 20,8 кв. м, антресолі: прим. № 5 площею 64,9 кв. м, та розташовані за адресою: АДРЕСА_1 .
 
ОСОБА_2 передає ОСОБА_3 протягом 10 календарних днів 
з моменту набуття законної сили ухвали суду у власність 1/2 частину вказаних нежитлових приміщень, а ОСОБА_3 на підставі ухвали суду набуває право здійснити у встановленому чинним законодавством порядку державну реєстрацію за собою права власності на вказане нерухоме майно.
 
Згідно із договором купівлі-продажу частки нежитлового приміщення 
від 05 червня 2018 року, посвідченого приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Фіщук С. О., ОСОБА_3 продав ОСОБА_1 1/2 частку нежитлового приміщення, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: нежитлове приміщення літ. А-6-7, яке складається з нежитлових приміщень першого поверху з № 1 до № 4 
та антресоль: приміщення № 5, всього загальною площею 198,5 кв. м.
 
У договорі вказано, що частка нежитлового приміщення, що відчужується, належала продавцю ОСОБА_3 на підставі ухвали Соснівського районного суду м. Черкаси від 14 червня 2013 року у справі № 712/4059/13-ц, право власності зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно Реєстраційною службою Черкаського міського управління юстиції Черкаської області, що підтверджується Витягом з Державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 6537154 від 20 липня 2013 року, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 110284171101.
 
Згідно із договором купівлі-продажу частки нежитлового приміщення 
від 05 червня 2018 року, посвідченого приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Фіщук С. О., ТОВ «АН «Март» продало ОСОБА_1 1/2 частку нежитлового приміщення, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: нежитлове приміщення літ. А-6-7, яке складається з нежитлових приміщень першого поверху з № 1 по № 4 
та антресоль: приміщення № 5, всього загальною площею 198,5 кв. м.
 
Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно 30 листопада 2020 року державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції 
(м. Київ) Чміль А. В. накладено арешт на 1/2 частину нежитлового приміщення, загальною площею 198,5 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , боржник ОСОБА_2 .
 
Згідно із інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 16 травня 2021 року ОСОБА_1 є власником нежитлового приміщення по АДРЕСА_1 , загальною площею 
263,1 кв. м, яке складається із нежитлових приміщень першого поверху з № 1 
до № 4 та антресолі: приміщення № 5, А-6-7.
 
Право власності ОСОБА_1 на вказане нежитлове приміщення зареєстровано 05 червня 2018 року на підставі договорів купівлі-продажу 
№ 2881 та № 2874, посвідчених приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Фіщук С. О.
 
2. Мотивувальна частина
Позиція Верховного Суду
 
Переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції 
в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України).
 
В ухвалі Верховного Суду від 02 червня 2022 року вказано, що касаційна скарга містить підстави касаційного оскарження, передбачені пунктом 1 частини другої статті 389 ЦПК України.
 
Перевіривши доводи касаційної скарги, а також матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга задоволенню не підлягає з огляду на таке.
 
Мотиви і доводи Верховного Суду та застосовані норми права
 
Відповідно до частини четвертої статті 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності 
є непорушним.
 
Згідно з частиною першою статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.
 
Відповідно до частин першої-третьої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.
 
Частиною першою статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
 
Держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню (частини перша-друга статті 386 ЦК України).
 
Відповідно до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
 
Згідно частини першої статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, 
а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.
 
Позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно).

Згідно із положеннями частини третьої статті 12 та частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
 
Установивши, що позивач у встановленому законом порядку набув право власності на спірне нежитлове приміщення ще у 2018 році, а відповідно 
до постанови 30 листопада 2020 року державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Чміль А. В. накладено арешт 
на 1/2 частину цих нежитлових приміщень, суд першої інстанції, з висновками якого погодився і суд апеляційної інстанції, дійшов правильного висновку про зняття такого арешту. 
 
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 листопада 2019 року у справі № 905/386/18 (провадження № 12-85 гс19) зазначено, що «вимоги інших осіб щодо належності саме їм, а не боржникові майна, на яке накладено арешт, реалізується шляхом подання ними з додержанням правил юрисдикційності позову до боржника та особи, в інтересах якої накладено арешт, про визнання права власності на майно і звільнення його з-під арешту. За таких обставин не заслуговують на увагу доводи касаційної скарги, що позивачем обрано неналежний спосіб захисту порушеного права.
 
Колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій, оскільки суди правильно застосували до спірних правовідносин норми матеріального права, встановили факт невизнання та обмеження права позивача на спірне майно. Позивачем правильно обрано спосіб захисту своїх прав, заявлено позовні вимоги до належних відповідачів, які у повному обсязі та правильно розглянуті судами попередніх інстанцій.
 
З огляду на вказане відхиляються доводи касаційної скарги про те, що суди попередніх інстанцій допустили порушення норм процесуального права 
та не врахували висновки Верховного Суду, викладених в постановах 
від 04 липня 2018 року у справі № 653/1096/16-ц, від 02 липня 2019 року у справі № 48/340, оскільки ухвалені у справі, яка переглядається, судові рішення 
не суперечать цим висновкам.
 
Доводи касаційної скарги про те, що висновок судів зроблено без належного з`ясування дійсних обставин справи, без надання оцінки доказам у справі, 
є безпідставними та зводяться до переоцінки доказів у справі, що у силу вимог статті 400 ЦПК України виходить за межі розгляду справи судом касаційної інстанції.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі 
№ 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18) сформовано правовий висновок про те, що встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів 
є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій.
 
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
 
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
 
Доводи касаційної скарги не дають підстави для висновку, що оскаржувані судові рішення ухвалені без додержання норм матеріального та процесуального права. У зв`язку з наведеним, колегія суддів вважає необхідним касаційну скаргу залишити без задоволення, оскаржувані судові рішення - без змін.
 
Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної 
чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
 
Оскільки в цій справі оскаржувані судові рішення підлягають залишенню без змін, розподіл судових витрат Верховний Суд не здійснює.
 
Керуючись статтями 400, 401 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» залишити без задоволення.
 
Заочне рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 20 липня 2021 року та постанову Черкаського апеляційного суду від 07 грудня 2021 року залишити без змін.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту 
її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:                                                                                                           С. Ю. Бурлаков
 
                                                                                                                        В. М. Коротун
 
                                                                                                                        М. Є. Червинська