ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 травня 2022 року 

м. Київ

cправа №  912/3845/20 
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду: Краснова   Є. В. - головуючого, Мачульського Г. М., Уркевича В. Ю.,
розглянувши у письмовому провадженні касаційну скаргу Фермерського господарства "Каір Агро" на постанову Центрального апеляційного господарського суду від 01.11.2021 (колегія суддів: Дармін М. О., Березкіна О. В., Іванов О. Г.) 
у справі за позовом Фермерського господарства "Каір Агро" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Творець", третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, на стороні відповідача - Приватне акціонерне товариство "Новомиргородський елеватор", про повернення майна,
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог
1.          Фермерське господарство "Каір Агро" (далі - ФГ "Каір Агро") звернулося до Господарського суду Кіровоградської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Творець" (далі - ТОВ "ТД "Творець") про зобов`язання повернути зерно соняшника у кількості 32 420 кг, яке зберігалося у останнього на підставі договору складського зберігання та відвантаження зерна від 21.07.2020 № 16.
2.          На обґрунтування цих вимог позивач послався на те, що, підписавши вищевказаний договір, відповідач підтвердив зберігання соняшника на території ПрАТ "Новомиргородський елеватор" в кількості 87,560 кг, тоді як позивачу повернуто його лише частково в кількості 55 140 кг. Тому він вимагає повернути залишок соняшника в кількості 32 420 кг.
3.          Приватне акціонерне товариство «Новомиргородський елеватор» (далі - ПрАТ «Новомиргородський елеватор») судом апеляційної інстанції залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, на стороні відповідача. 

Фактичні обставини справи, встановлені судами
4.           01.03.2018 між ТОВ "СК "Новомиргород" (орендодавець) та ПрАТ «Новомиргородський елеватор» (орендар) укладений договір оренди нерухомого майна № 0103/2018-1, за умовами якого орендодавець передав у строкове платне користування без права викупу об`єкт оренди (комплекс будівель на земельній ділянці площею 17,6857 га з кадастровим номером 3523810100:50:061:0004, розташований за адресою: Кіровоградська область, Новомиргородський район, місто Новомиргород, вулиця Залізнична, 45, загальною площею 38 119,7 кв. м) з метою ведення господарської діяльності. 
5.           06.03.2018 між Публічним акціонерним товариством "Таскомбанк" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Складський комплекс "Новомиргород" (далі - ТОВ "СК "Новомиргород") у забезпечення виконання грошових зобов`язань Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінагро" за кредитним договором від 06.03.2018 № НК 1851 укладено іпотечний договір, згідно з яким ТОВ "СК "Новомиргород" передало в іпотеку належне йому на праві власності нерухоме майно, а саме вищевказаний комплекс будівель.
6.           12.09.2018 між ПрАТ "Новомиргородський елеватор" та ФГ "Каір Агро" як поклажодавцем укладено договір складського зберігання зерна № 46, за яким останнє передало на зберігання ПрАТ "Новомиргородський елеватор" за адресою: Кіровоградська область, м. Новомиргород, вул. Залізнична, 45 терміном до 30.04.2019 зерно соняшника врожаю 2018 року у кількості 87   560   кг, про що складено складські квитанції серії АЧ № 179606 та АЧ № 17974 .
7.          У пункті 7.2. договору сторони домовилися, що зберігання зерна понад строк, встановлений цим договором, можливо лише за їх взаємною домовленістю сторін шляхом укладення додаткової угоди.
8.           07.02.2019 ТОВ "ТД "Творець" отримало від Акціонерного товариства "Таскомбанк" в управління за договором нерухоме майно, розташоване за адресою: Кіровоградська область, Новомиргородський район, місто Новомиргород, вулиця Залізнична, 45. Тобто ТОВ "ТД "Творець" є управителем предмету іпотеки відповідно до іпотечного договору (елеватору), який перебуває в оренді у ПрАТ "Новомиргородський елеватор", на території якого знаходилося спірне зерно соняшника.
9.           08.02.2019 ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва у справі №   757/5808/19-к в межах кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за №   12019000000000087, накладено арешт на зернові, круп`яні та олійні культури, які перебували на території ПрАТ "Новомиргородський елеватор" за вказаною адресою, який згодом ухвалою від 19.02.2020 за клопотанням ФГ "Каір Агро" скасовано.
10.           21.07.2020 після отримання в управління нерухомого майна (елеватора) між ТОВ "ТД "Творець" (зерновий склад) та ФГ "Каір Агро" (поклажодавець) підписано договір складського зберігання та відвантаження зерна № 16, що знаходилося на території ПрАТ «Новомиргородський елеватор», згідно з яким зерновий склад зобов`язався надати поклажодавцеві послуги по зберіганню зерна. У ньому сторони домовилися про те, що датою прийому зерна у кількості 87 560 кг слід вважати 07.02.2019 і зерновий склад зобов`язався його зберігати, повідомляти на вимогу поклажодавця про умови зберігання, забезпечувати доступ останнього до огляду і відвантажити зерно за наявності законних підстав. Ці послуги поклажодавець зобов`язався оплачувати.
11.           31.07.2020 між ТОВ "ТД "Творець" та ФГ "Каір Агро" оформлено акт надання послуг № 55, який містить посилання на договір від 21.07.2020 № 16, відповідно до якого ТОВ   "ТД   "Творець" надало позивачу послуги по зберігання та відвантаженню соняшника в кількості 55,14 т на загальну суму 75 027,90 грн з ПДВ.
12.          ТОВ "ТД "Творець" оформлено розрахунок плати за зберігання за період з 07.02.2019 по 31.07.2019 .
13.           31.07.2020 ТОВ "ТД "Творець" виставило рахунок на оплату № 59 за зберігання за період з 07.02.2019 по 31.07.2019 на суму 75 027,90 грн, який оплачено ФГ   "Каір   Агро" згідно з платіжним дорученням від 06.08.2020 № 5.
14.          ФГ "Каір Агро" неодноразово (05.08.2020 та 21.09.2020) зверталося до ТОВ   "ТД   "Творець" із заявою про відвантаження залишку соняшника у кількості 32   420   кг.
15.          Державне підприємство "Держреєстри України" підтвердило, що складські квитанції від 10.10.2018 № 263 серії АЧ №   179506 та від 18.10.2018 №   324 серії АЧ № 179574 зареєстровані в основному реєстрі та не погашені.
Короткий зміст рішень судів попередніх інстанцій
16.          Рішенням Господарського суду Кіровоградської області від 02.04.2021 позов задоволено на підставі наявності доказів виконання сторонами договору від 21.07.2020 № 16, про що свідчать оплачений позивачем рахунок від 31.07.2020 №   59, що виставлявся йому ТОВ "ТД "Творець" як плата за надані послуги зберігання, а також оформлення сторонами акта № 55 про надання послуг на суму 75 027,90 грн з ПДВ, у тому числі вартість послуг зі зберігання 55 978,13 грн без ПДВ. До того ж ТОВ "ТД "Творець" зареєструвало податкову накладну від 31.07.2020 на послуги згідно з ДКПП 52.10.13. - "Послуги щодо зберігання зерна". 
17.          У зв`язку з цим суд першої інстанції спростував твердження відповідача, який заперечував факт існування між сторонами договірних відносин через відсутність умов щодо погодження у вищевказаному договорі ціни, а також перебування спірного зерна на зберіганні у ПрАТ "Новомиргородський елеватор". Суд погодився з твердженнями позивача, що ціна наданих послуг визначена відповідачем у рахунку плати за зберігання та акті надання послуг від 31.07.2020 № 55, який складено з посиланням на договір зберігання та відвантаження від 21.07.2020 № 16.
18.          Крім того, місцевий господарський суд наголосив на тому, що договір від 21.07.2020 № 16 підписано після зняття арешту з майна згідно з ухвалою суду від 19.02.2020, а також зауважив, що умова щодо його застосування до правовідносин з 07.02.2019 не суперечить приписам частини третьої статті 631 Цивільного кодексу України.
19.          Щодо обставин прийняття спірного зерна на зберігання ПрАТ   "Новомиргородський елеватор" місцевий господарський суд зазначив, що строк зберігання з цим зберігачем за договором складського зберігання зерна від 12.09.2018 № 46 закінчився 30.04.2019, а також зауважив на тому, що відсутність складських документів у цьому випадку не спростовує факту укладення зазначеного договору зберігання та прийняття зерна соняшника на зберігання.
20.          Додатковим рішенням Господарського суду Кіровоградської області від 15.04.2021 також задоволено заяву ФГ "Каір Агро" про відшкодування за рахунок відповідача витрат на професійну правничу допомогу в сумі 23 200 грн. 
21.          Постановою Центрального апеляційного господарського суду від 01.11.2021 вищевказані рішення місцевого господарського суду від 02.04.2021 скасоване і ухвалене нове рішення про відмову у позові на підставі відсутності доказів, що підтверджують перебування зерна на зберіганні у відповідача, іншого ніж зерно, передане на зберігання ПрАТ "Новомиргородький елеватор" за договором зберігання № 46 та складськими квитанціями від 10.10.2018 № 263 серії АЧ №   179506 та від 18.10.2018 №   324 серії АЧ № 179574. Крім того, скасоване додаткове рішення суду першої інстанції від 15.04.2021. 
Короткий зміст касаційної скарги
22.          ФГ "Каір Агро" у касаційній скарзі просить скасувати постанову апеляційної інстанції, а судові рішення суду першої інстанції залишити в силі. 
23.          Скарга з посиланням на пункти 1, 3 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) мотивована неправильним застосуванням та порушенням судами норм чинного законодавства, зокрема статей 3, 11, 204, 213, 629, 637 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), статті 174 Господарського кодексу України та ухваленням судових рішень без урахування правових висновків, викладених у постановах Верховного Суду, перелік яких міститься у касаційній скарзі, а також відсутністю висновку Верховного Суду щодо застосування частини третьої статті 957 ЦК України.
Узагальнений виклад позицій інших учасників справи
24.          Відзивів від інших учасників справи не надходило.
Позиція Верховного Суду
25.          Відповідно до частин першої та другої статті 300 ГПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.
26.          За висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 16.01.2019 у справі № 373/2054/16-ц, встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Якщо порушень порядку надання та отримання доказів у суді першої інстанції апеляційним судом не встановлено, а оцінка доказів зроблена як судом першої, так і судом апеляційної інстанцій, то суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів.
27.          Верховний Суд, переглянувши у касаційному порядку оскаржену постанову суду апеляційної інстанції, враховуючи встановлені ГПК України межі такого перегляду, виходить із такого.

28.          Згідно з частиною першою статті 936 ЦК України за договором зберігання одна сторона (зберігач) зобов`язується зберігати річ, яка передана їй другою стороною (поклажодавцем), і повернути її поклажодавцеві у схоронності.
29.          У статті 957 цього ж Кодексу передбачено, що за договором складського зберігання товарний склад зобов`язується за плату зберігати товар, переданий йому поклажодавцем, і повернути цей товар у схоронності. Договір складського зберігання укладається у письмовій формі. Письмова форма договору складського зберігання вважається дотриманою, якщо прийняття товару на товарний склад посвідчене складським документом.
30.          Законом України "Про зерно та ринок зерна в Україні" передбачено, що зерно підлягає зберіганню у зернових складах. Власники зерна мають право укладати договори складського зберігання зерна на зберігання зерна у зернових складах з отриманням складських документів на зерно, а також зберігати зерно у власних зерносховищах (частини перша, друга статті 24 цього Закону).
31.          Зерновий склад - суб`єкт підприємництва, що є власником зерносховища і надає фізичним та юридичним особам послуги із зберігання зерна з видачею складських документів на зерно та в передбаченому законом порядку отримав право на здійснення такої діяльності шляхом участі в Гарантійному фонді виконання зобов`язань за складськими документами на зерно; зерносховище - спеціально обладнане місце для зберігання зерна (приміщення, будівля тощо) стаття 1 цього ж Закону.
32.          За змістом статті 26 Закону України "Про зерно та ринок зерна в Україні" договір складського зберігання зерна є публічним договором, типова форма якого затверджується Кабінетом Міністрів України. За договором складського зберігання зерна зерновий склад зобов`язується за плату зберігати зерно, що передане йому суб`єктом ринку зерна. Договір складського зберігання зерна укладається в письмовій формі, що підтверджується видачею власнику зерна складського документа.
33.          Зерновий склад зобов`язаний зберігати зерно протягом строку, встановленого у договорі складського зберігання зерна. Якщо строк зберігання зерна договором складського зберігання зерна не встановлений і не може бути визначений виходячи з його умов, зерновий склад зобов`язаний зберігати зерно до подання поклажодавцем вимоги про його повернення (стаття 27 цього ж Закону).
34.          Як зазначалося вище, переглядаючи в апеляційному порядку рішення місцевого господарського суду, апеляційний господарський суд відмовив у позові, посилаючись на відсутність доказів на підтвердження наявності перебування на зберіганні у відповідача зерна, іншого ніж зерно, передане на зберігання ПрАТ   "Новомиргородький елеватор" за договором зберігання № 46 та складськими квитанціями на зерно від 10.10.2018 № 263 серії АЧ №   179506 та від 18.10.2018 №   324 серії АЧ № 179574, і вказав, що зобов`язання ПрАТ «Новомиргородський елеватор», визначені умовами договору зберігання № 46, не припинилися в зв`язку із закінченням строку, на який його укладено.
35.          Суд апеляційної інстанції також вказав, що станом на дату укладання договору складського зберігання та відвантаження зерна від 21.07.2020 № 16 відповідач не мав необхідного обсягу повноважень щодо розпорядження зерном, яке знаходилось на зберіганні у ПрАТ   «Новомиргородький елеватор» за договором зберігання № 46 та вищевказаними складськими квитанціями. Тому зазначив, що: "найбільш вірогідним є те, що відповідач 31.07.2020 відвантажив позивачу 55 140 кг зерна за рахунок зерна, переданого на зберігання ПрАТ «Новомиргородький елеватор» за договором зберігання № 46 та складськими квитанціями № 263 серії АЧ № 179506 від 10.10.2018 та № 324 серії АЧ № 179574 від 18.10.2018, за відсутності відповідних повноважень щодо розпорядження цим зерном від ПрАТ   «Новомиргородький   елеватор».
36.           17.10.2019 набув чинності Закон від 20.09.2019 №132-IX "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні", яким внесено зміни до ГПК України, зокрема змінено назву статті 79 з "Достатність доказів" на нову "Вірогідність доказів", викладено її у новій редакції, та фактично впроваджено в господарський процес стандарт доказування "вірогідності доказів".
37.          Стандарт доказування "вірогідності доказів", на відміну від "достатності доказів", підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Тобто з введенням в дію нового стандарту доказування необхідним є не надання достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надання саме тієї кількості, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу.
38.           Відповідно до статті 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
39.           Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються, скоріше були (мали місце), аніж не були.
40.           Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Верховного Суду від 02.10.2018 у справі №910/18036/17, від 23.10.2019 у справі №917/1307/18, від 18.11.2019 у справі №902/761/18, від 04.12.2019 у справі №917/2101/17). Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі №129/1033/13-ц. 
41.          Цей підхід узгоджується з судовою практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (пункт 1 статті 32 Конвенції). Так, зокрема, у рішенні у справі J.K. AND OTHERS v. SWEDEN (заява № 59166/12) ЄСПЛ наголосив, що "у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування "поза розумним сумнівом ("beyond reasonable doubt"). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням "балансу вірогідностей". Суд повинен вирішити, чи являється вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри".
42.          Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 86 ГПК України).
43.          Таким чином, суд зобов`язаний надати оцінку кожному належному, допустимому та достовірному доказу, який міститься в матеріалах справи, а також визначити певну сукупність доказів, з урахуванням їх вірогідності та взаємного зв`язку, що дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
44.          Під час розгляду цієї справи сторони доводили суду існування різних (протилежних) обставин, які, на їх думку, мали значення для справи, і на які вони посилалися як на підставу своїх вимог або заперечень. 
45.          Утім суд апеляційної інстанції, керуючись при цьому стандартом "вірогідності доказів", дійшов передчасного висновку про вірогідність відвантаження 31.07.2020 відповідачем позивачу 55 140 кг зерна за рахунок зерна, переданого на зберігання ПрАТ «Новомиргородький елеватор» за договором зберігання № 46 та складськими квитанціями № 263 серії АЧ № 179506 від 10.10.2018 та № 324 серії АЧ № 179574 від 18.10.2018, за відсутності відповідних повноважень щодо розпорядження цим зерном від ПрАТ   «Новомиргородький   елеватор», не надав при цьому оцінки ключовим доводам і доказам обох сторін.
46.          Так, суд апеляційної інстанції не встановив правову природу укладеного між позивачем і відповідачем договору від 21.07.2020 № 16. Тому при оцінці відповідності волі сторін та укладеного договору фактичним правовідносинам суд повинен надати правову оцінку його умовам, правам та обов`язкам сторін, а також врахувати наявність доказів його виконання для визначення спрямованості їх дій та певних правових наслідків.
47.          Апеляційний господарський суд не звернув увагу на те, що згідно з пунктом 1.1 договору від 21.07.2020 № 16 зерновий склад надає поклажодавцю послуги по зберіганню зерна та виконує роботи для уникнення псування, втрати якості та відвантаження. Такі послуги та роботи можуть надаватися (виконуватися) як за згодою поклажодавця так і без його згоди (у випадку, якщо надання таких послуг передбачено цим договором, або їх не надання призведе до зниження якісних показників зерна). Датою прийому зерна соняшника в кількості 87 560 кг у договорі визначено 07.02.2019 і строк його зберігання відповідно до пункту 7.1 договору по день повного відвантаження. Тобто сторони у зазначеному договорі двічі констатували факт, що зерно на день укладення договору вже перебуває на зберіганні. 
48.          У цьому контексті суд апеляційної інстанції не надав оцінки твердженням позивача про те, що договір від 21.07.2020 був укладений і зерно вже півтора роки перебувало на зберіганні у відповідача, а укладенням договору і частковим його виконання сторони лише підтвердили факт зберігання соняшника.
49.          Отже, суд апеляційної інстанції, зосередившись на відсутності складських квитанцій, що підтверджували би передачу йому позивачем на зберігання спірного зерна, не дослідив питання яким чином зерно, передане на зберігання за договором зберігання від 12.09.2018 № 46, укладеним з ПрАТ   "Новомиргородький   елеватор", та складськими квитанціями від 10.10.2018 №   263 серії АЧ №   179506 та від 18.10.2018 №   324 серії АЧ №   179574, починаючи з 07.02.2019 зберігається у відповідача, про що зазначено у самому договорі від 21.07.2020 № 16. 

50.          Також суд апеляційної інстанції не надав оцінки факту часткового виконання відповідачем договору від 21.07.2020 № 16 шляхом виставлення позивачу для оплати рахунка і часткового повернення йому зерна; не дослідив правового становища відповідача у цих діях та підстав їх вчинення.
51.          Тому колегія суддів касаційної інстанції вважає, що апеляційний господарський суд без установлення цих обставин дійшов передчасного висновку про відмову у задоволенні позову, не надавши оцінки вищевказаним обставинам.
52.          Разом з тим, обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів. Всебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування всіх юридично значущих обставин та наданих доказів, що запобігає однобічності та забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.
53.          З`ясування відповідних обставин має здійснюватися із застосуванням критеріїв оцінки доказів, передбачених статтею 86 ГПК України, щодо відсутності у жодного доказу заздалегідь встановленої сили та оцінки кожного доказу окремо, а також вірогідності та взаємного зв`язку доказів у їх сукупності.
54.          Таким чином, висновки суду апеляційної інстанції про те, що відсутність виданих позивачем відповідачу складських квитанцій є беззаперечною підставою для відмови в позові про повернення зерна є передчасними, оскільки цим судом не перевірено й не оцінено інші докази на підтвердження фактів зберігання відповідачем зерна позивача, зокрема докази часткового виконання договору від 21.07.2020 № 16, тобто належним чином не оцінено підстави позову та не здійснено правової кваліфікації правовідносин сторін, виходячи з фактів, установлених під час розгляду цієї справи.
55.          Відповідно до статті 236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
56.          За змістом частини першої статті 237 цього ж Кодексу при ухваленні рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин.
57.          У зв`язку з наведеним постанова суду апеляційної інстанції зазначеним вимогам процесуального закону не відповідає.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
58.          Згідно з пунктом 2 частини першої статті 308 ГПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій повністю або частково і передати справу повністю або частково на новий розгляд, зокрема за встановленою підсудністю або для продовження розгляду.
59.          Відповідно до частини четвертої статті 310 цього ж Кодексу справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом. У всіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.
60.          З огляду на те, що судом апеляційної інстанції при вирішенні спору належним чином не досліджено аргументи учасників справи і всі зібрані у справі докази в їх сукупності, постанову суду апеляційної інстанції не можна визнати законною і обґрунтованою.
61.          Зважаючи на викладене, касаційна скарга ФГ "Каір Агро" підлягає частковому задоволенню, постанова суду апеляційної інстанції - скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
Судові витрати 
62.          Оскільки у цьому випадку суд касаційної інстанції не змінює та не ухвалює нового рішення, то розподіл судових витрат згідно зі статтею 129 ГПК України судом касаційної інстанції не здійснюється.
Керуючись статтями 300, 301, 308, 310, 314 - 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд
ПОСТАНОВИВ:
1. Касаційну скаргу Фермерського господарства "Каір Агро" задовольнити частково.
2. Постанову Центрального апеляційного господарського суду від 01.11.2021 у справі №  912/3845/20 скасувати.
3. Справу №   912/3845/20 направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя                                                                                                    Є. В. Краснов

Суддя                                                                                                    Г. М. Мачульський

Суддя                                                                                                     В. Ю. Уркевич