Справа № 302/315/22

П О С Т А Н О В А
Іменем України

28 червня 2022 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі: 
головуючого – судді Куштана Б.П. (доповідача), 
       суддів: Бисаги Т.Ю. і Фазикош Г.В.,                                                розглянувши в порядку письмового провадження (без повідомлення учасників справи) апеляційну скаргу  адвоката Рішка Сергія Івановича в інтересах ОСОБА_1 на рішення Міжгірського районного суду від 01 квітня 2022 року (у складі судді Кривки В.П.) за позовом акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -
ВСТАНОВИВ:
       АТ КБ «ПриватБанк» (надалі – Банк) звернувся до суду з позовом у березні 2022 р. 
       Просив стягнути з відповідача на свою користь заборгованості за кредитним договором про надання банківських послуг № б/н від 27.05.2011 р. у розмірі 14 774,16 грн. станом на 27.01.2022 р., яка складається із 13 467,46 грн. заборгованість за простроченим тілом кредиту та 1306,70 грн. заборгованість за простроченими відсотками. 
На обґрунтування позовних вимог указав, що ОСОБА_1 звернувся до Банку з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав Заяву № б/н від 27.05.2011 р., згідно з якої отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Ця заява, за твердженням позивача, разом із «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», викладеними на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між Банком і відповідачем Договір про надання банківських послуг (далі - Договір). Відповідно до умов ст.207, 634, 638, 639 та 642 ЦК України, Банк вважає, що підписанням указаної заяви доводиться укладення між сторонами договору в письмовій формі та ознайомлення відповідача з його умовами. 
На підтвердження обставин, на які позивач посилався, як на підставу для задоволення позову, ним додано до позовної заяви письмові докази: розрахунок заборгованості (а.с.5-7, 8-16, 17-20), довідку про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної карти (а.с.21), довідку про видачу кредитних карт (а.с.22), копію анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у «ПриватБанк» (а.с.23), паспорт споживчого кредиту (а.с.24-28 витяг із Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» (а.с.29, 30-53), копію паспорта позичальника (а.с.55), виписку за договором № б/н станом на 31.01.2022 р. (а.с.62-101).
Рішенням Міжгірського районного суду від 01 квітня 2022 р. позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Банку заборгованість за кредитним договором № б/н від 27.05.2011 р. у сумі 14 774,16 грн. і 2481 грн. у відшкодування судового збору.
ОСОБА_1 просить скасувати це рішення і ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі. Доводить про неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права. Узагальнені доводи апеляційної скарги зводяться до такого:
-наявні письмові докази свідчать про неукладеність кредитного договору на який посилається Банк, як на підставу своїх вимог, тому позовні вимоги Банку є безпідставними;
-до спірних правовідносин не можна застосувати положення ст.634 ЦК України стосовно договору приєднання;
- станом на 10.12.2021 р. позитивний баланс на рахунку відповідача становить 13 205,29 грн.
У письмовому відзиві на апеляційну скаргу Банк просить апеляційну скаргу залишити без задоволенні, а рішення суду першої інстанції – без змін. Узагальнені доводи заперечення зводяться до безпідставності та необґрунтованості доводів апеляційної скарги.
Апеляційну скаргу належить задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати, а в задоволенні позовних вимог відмовити, з таких мотивів.
Згідно з ч.1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Відповідно до ч. 13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Відтак, розгляд цієї справи здійснюється у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи та без проведення судового засідання.
Суд виходив із доведеності та обґрунтованості позовних вимог.
Колегія суддів не погоджується із таким висновком суду першої інстанції, оскільки судом неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи та висновки суду не відповідають викладеним у рішенні суду першої інстанції обставинам справи, а також судом неправильно застосовано норми матеріального права.
Так, відповідно до приписів ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Із матеріалів справи вбачається, що відповідач підписав анкету-заяву б/н про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку (а.с.23).
Також до позовної заяви додані Витяг з умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку (Ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщений на сайтіhttps://privatbank.ua/terms/) та Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», в якому містяться тарифи щодо чотирьох продуктів - «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», «Універсальна CONTRAKT» та «Універсальна GOLD» (а.с.29, 30-53).
Згідно з наданим Банком розрахунком заборгованість ОСОБА_1 станом на 27.01.2022 р. становить 14 774,16 грн., яка складається із 13 467,46 грн. – заборгованість за тілом кредитом, в тому числі: 0,00 грн. - заборгованість за поточним тілом кредиту, 13 467,46 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту, 1306,70 грн. – заборгованість за простроченими відсотками.
Відповідно до частин 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
У ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог – відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Частиною 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Згідно з ч.1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона – підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
За змістом ст. 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (у даному випадку Банк).
Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.
Відповідно до ч.1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно з ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Частиною 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.
Отже, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави, стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави, стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).
Так, 27.05.2011 р. відповідач звернувся до Банку з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав анкету-заяву № б/н.
Однак, кредитний ліміт у розмірі 5800 грн. відповідачу було встановлено лише 12.08.2013 р., що вбачається із відповідної довідки (а.с.21), а доказів про укладення змін до анкети-заяви, чи підписання нової анкети-заяви про зміну кредитного ліміту чи встановлення нового кредитного ліміту, позивачем не подано.
Зі змісту позовної заяви вбачається, що Банк заявляючи цей позов просив стягнути заборгованість у розмірі 14 774,16 грн., яка складається із 13 467,46 грн. – заборгованість за тілом кредитом, в тому числі: 0,00 грн. - заборгованість за поточним тілом кредиту, 13 467,46 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту, 1306,70 грн. – заборгованість за простроченими відсотками.
У підписаній відповідачем анкеті-заяві позичальника від 27.05.2011 р., не вказано тіло кредиту, яке надається позичальнику, лише сам позичальник указує бажану суму кредитного ліміту – 1000 грн. (а.с.23 зворот), процентна ставка не зазначена, так само як і відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру.
Також апеляційний суд зауважує, що безпосередньо укладений між сторонами кредитний договір від 27.05.2011 р. у вигляді заяви-анкети, підписаної сторонами, не містить і строку повернення кредиту (користування ним).
Наданий Банком до позовної заяви паспорт споживчого кредиту підписаний позичальником (а.с.24-28) задовго після підписання анкети-заяви, а саме 10.12.2021 р., і інформація указана в ньому актуальна до 25.12.2021 р. (а.с.27 зворот), тобто це не є належним та допустимим доказом у контексті спірних правовідносин.
Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив стягнути з відповідача заборгованість за простроченим тілом кредиту та заборгованість за простроченими відсотками.
Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 27.05.2011 р., посилався на Витяг з Тарифів Банку та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг та Правил користування платіжною карткою.
При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розумів відповідач та ознайомився і погодився із ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів узагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані Банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування.
Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування.
За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані Банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.
Отже, відсутні підстави вважати, що кредитор і боржник обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами.
Такий висновок узгоджується з висновком Великої Палати Верховного Суду викладений у постанові від 03.07.2019 р. у справі №342/180/17.
Як зазначає Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові, якщо фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку банку не повернуті, то відповідно до ч.2 ст.530 ЦК України банк вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.
Таким чином, Банк має право на стягнення у примусовому порядку з ОСОБА_1 фактично отриману суму кредитних коштів, тобто заборгованість за тілом кредиту, однак Банк не надав доказів того, яку фактично суму отримав відповідач підписуючи анкету-заяву 27.05.2011 р., при цьому згідно з довідки про зміну умов кредитування та обслуговування картки, кредитний ліміт позичальнику було встановлено лише 12.08.2013 р. у розмірі 5800 грн. під час видачі нової картки № 5168742301427187 (а.с.22).
Щодо позовної вимоги про стягнення заборгованості за простроченим тілом кредиту у розмірі 13 467,46 грн. належить зауважити наступне.
За змістом ч.1 ст.1054 ЦК України до обов`язків позичальника за кредитним договором входить повернення одержаних коштів та сплата платежів, встановлених як винагорода кредитора за надання цих коштів, зокрема, відсотків за користування кредитом.
Із системного аналізу вказаної норми слідує, що за своєю суттю прострочене тіло кредиту, на яке вказує позивач у своїй позовній заяві, є завуальованими відсотками за користування кредитними коштами, адже до нього входить плата за користування кредитом, а не, власне, надані позичальнику в користування кошти.
Враховуючи, що стягненню із відповідача підлягає виключно сума безпосередньо отриманих коштів, а також те, що в підписаних відповідачем документах відсутня регламентація складових частин поняття «прострочене тіло кредиту», апеляційний суд вважає, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами, що прострочене тіло кредиту є складовою частиною саме фактично отриманих відповідачем кредитних коштів.
Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції неправильно встановив фактичні обставини справи, які мають істотне значення для її вирішення, і дійшов необґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог у той час, як Банк не довів порушення своїх прав належними та допустимим доказами. 
Отже, за наслідками розгляду апеляційної скарги та відповідно до положень ст. 376 ч.1 п.п.1, 3 ЦПК України суд апеляційної інстанції дійшов висновку про необхідність скасування оскарженого рішення і постановлення нового про відмову в задоволенні позову у зв`язку з його недоведеністю.
Керуючись ст.ст. 374 ч.1 п.2, 376 ч.1 п.1, п.3, 381 - 384 ЦПК України, -
ПОСТАНОВИВ:
1.Апеляційну скаргу  адвоката Рішка Сергія Івановича в інтересах ОСОБА_1 задовольнити.
2.Рішення Міжгірського районного суду від 01 квітня 2022 року скасувати.
3.У задоволенні позовних вимог акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» відмовити.
4.Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів із дня складення повного судового рішення шляхом подачі скарги безпосередньо до Верховного Суду.
5.Повне судове рішення складено 28 червня 2022 р.

Судді: