КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
                                     
Апеляційне провадження № 22-ц/824/7681/2022      
справа № 381/3726/21                                           
 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И
 
 27 червня 2022 року Київський апеляційний суд в складі:
 
            Суддя - доповідач:      Андрієнко А.М.
            Суддів:                         Соколової В.В.
                                                  Поліщук Н.В.
 
Розглянувши  в порядку ст. 369 ЦПК України цивільну справу за апеляційною скаргою директора Київського міського центру зайнятості Білича Віктора Олександровича на рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 23 грудня 2021 року постановлене суддею Ковалевською Л.М. у цивільній справі за позовом Київського міського центру зайнятості до ОСОБА_1 про стягнення коштів,
 
У С Т А Н О В И Л А :
 
В жовтні 2021 року позивач Київський міський центр зайнятості звернувся з позовом до ОСОБА_1 про стягнення коштів.
В обґрунтування позову зазначав, що у травні 2020 року до Голосіївської районної філії Київського міського центру зайнятості із письмовими заявами про надання статусу безробітного та про призначення виплати допомоги по безробіттю звернувся ОСОБА_1 зазначивши інформацію про те, що через відсутність роботи не має заробітку або інших передбачених законодавством доходів, у тому числі не забезпечує себе роботою самостійно. Голосіївською районною філією КМЦЗ, відповідно до ст. 43 Закону 5067-VІ та поданих відповідачем заяв, надано статус безробітного з 27.05.2020 року та призначено допомогу по безробіттю. 
В зв`язку з здійсненою перевіркою даних в Пенсійному фонді України, виявлено, що ОСОБА_1 у період перебування на обліку як безробітний в Голосіївській районній філії Київського міського центру зайнятості, перебував у трудових відносинах з ФОП ОСОБА_2 з 16.07.2020 по 31.08.2020. Одеським обласним центром зайнятості складено Акт розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплат матеріального забезпечення №6 від 05.02.2021. В результаті проведеного розслідування встановлено, що в період перебування на обліку, ОСОБА_1 перебував в трудових відносинах з ФОП ОСОБА_2 з 16.07.2020 по 31.08.2020. У зв`язку з поданням відповідачем заяви про зняття з реєстрації як безробітного від 22.02.2021, відповідачеві припинено виплату допомоги та знято з реєстрації з 22.02.2021. Згідно бухгалтерської довідки-розрахунку від 01.03.2021 №149 сума допомоги по безробіттю, що підлягає поверненню відповідачем становить 47 019 грн. 17 коп. Наказом Голосіївської районної філії КМЦЗ прийнято рішення щодо повернення відповідачем отриманих під час перебування на обліку коштів.
Рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 23 грудня 2021 року в позові відмовлено з тих підстав, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами факту перебування відповідача у трудових відносинах.
Не погодившись із рішенням суду, директор Київського міського центру зайнятості Білич Віктор Олександрович подав на нього апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду та постановити нове, яким позивні вимоги задовольнити в повному обсязі , мотивуючи тим, що відповідач під час перебування на обліку в центрі зайнятості як безробітний перебував у трудових відносинах з ФОП ОСОБА_2 з 16.07 2020 по 31.08.2020, а тому належав до зайнятого населення. Для підтвердження офіційного працевлаштування ОСОБА_1 надано доказ про застраховану особу з ДРЗДСС, де зазначено, що ОСОБА_1 в липні 2020 року нараховано заробітну плату у розмірі 2464, 17 грн за 16 календарних днів з якої сплачено єдиний соціальний внесок на загальнообов`язкове державне страхування в розмірі 542, 12 грн від роботодавця ОСОБА_2 . За серпень 2020 року нараховано заробітну плату у розмірі 4723, 00 на 31 календарний день, з якої сплачено ЄСВ в розмірі 1039, 06грн, як найманому працівнику на загальних підставах.
Зазначає, що суд першої інстанції, взагалі не взяв до уваги той факт, що відповідач отримував заробітну плату, з якої роботодавець сплачував єдиний соціальний внесок.
Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 369 цього Кодексу.
За положенням ч.2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
За частиною 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Зважаючи на вищевикладене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.
Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність й обґрунтованість постановленого рішення  суду, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга  підлягає задоволенню з таких підстав.
Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами факту перебування відповідача у трудових відносинах.
Колегія суддів не  погоджується із висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.
Судом встановлено, що 27 травня 2020 року до Голосіївської районної філії Київського міського центру зайнятості із письмовими заявами про надання статусу безробітного та про призначення виплати допомоги по безробіттю звернувся ОСОБА_1 , зазначивши інформацію про те, що через відсутність роботи не має заробітку або інших передбачених законодавством доходів, у тому числі не забезпечує себе роботою самостійно.
Відповідно до ст. 43 Закону 5067-VІ та поданих відповідачем заяв, Голосіївською районною філією КМЦЗ йому надано статус безробітного з 27.05.2020 та призначено допомогу по безробіттю.
В подальшому, позивачем було здійснено перевірку даних в Пенсійному фонді України та виявлено, що ОСОБА_1 у період перебування на обліку як безробітний в Голосіївській районній філії Київського міського центру зайнятості, перебував у трудових відносинах з ФОП ОСОБА_2 з 16.07.2020 по 31.08.2020. 
Одеським обласним центром зайнятості складено Акт розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплат матеріального забезпечення № 6 від 05.02.2021, в результаті проведеного розслідування встановлено, що в період перебування на обліку, ОСОБА_1 перебував в трудових відносинах з ФОП ОСОБА_2 з 16.07.2020 по 31.08.2020.
У зв`язку з поданням відповідачем заяви про зняття з реєстрації як безробітного від 22.02.2021, відповідачеві припинено виплату допомоги та знято з реєстрації з 22.02.2021.
            За змістом п. 2 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про зайнятість населення» безробітний - особа віком від 15 до 70 років, яка через відсутність роботи не має заробітку або інших передбачених законодавством доходів як джерела існування, готова та здатна приступити до роботи.
Відповідно до ч. 3 ст. 44 Закону України «Про зайнятість населення» відповідальність за достовірність поданих до територіального органу центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, даних та документів, на підставі яких приймається рішення щодо реєстрації безробітного та призначення матеріального забезпечення, надання соціальних послуг, покладається на зареєстрованого безробітного.
Відповідно до ч. 1 ст. 34 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» Фонд має право, зокрема, отримувати необхідні пояснення (у тому числі в письмовій формі) з питань, що виникають під час перевірки; стягувати фінансові санкції та адміністративні штрафи, передбачені законом за порушення вимог цього Закону; стягувати відповідно до закону кошти Фонду, виплачені особам, зареєстрованим як безробітні, у вигляді матеріального забезпечення на випадок безробіття та витрачені на надання соціальних послуг безробітним у разі встановлення факту їх отримання на підставі недостовірних відомостей, поданих особою.
Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 31 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» виплата допомоги по безробіттю припиняється у разі призначення виплати на підставі документів, що містять неправдиві відомості.
При цьому, відповідно до ч. 2, 3 ст. 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», яка визначає права, обов`язки та відповідальність застрахованих осіб, такі особи, зареєстровані в установленому порядку як безробітні, зобов`язані своєчасно подавати відомості про обставини, що впливають на умови виплати їм забезпечення та надання соціальних послуг. Сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг застрахованій особі внаслідок умисного невиконання нею своїх обов`язків та зловживання ними стягується з цієї особи відповідно до законодавства України з моменту виникнення обставин, що впливають на умови виплати їй забезпечення та надання соціальних послуг.
Пунктом 6 Порядку розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплати матеріального забезпечення безробітним, затвердженого наказом  Міністерства праці та соціальної політики України, Державної  податкової  адміністрації України 13.02.2009 №60/62, Постанова правління  Пенсійного  фонду  України  13 лютого 2009 року  №7-1ю від 13 лютого 2009 року, у разі встановлення центром зайнятості відповідно до цього Порядку належності безробітної особи до категорії зайнятих така особа знімається з обліку як безробітна в установленому законодавством порядку та повертає суму незаконно отриманого матеріального забезпечення і вартості наданих соціальних послуг з моменту виникнення обставин, що впливають на умови виплати матеріального забезпечення та надання соціальних послуг.
Колегія суду вважає що, умовою стягнення виплаченого забезпечення є умисне невиконання застрахованою особою тобто відповідачем, своїх обов`язків та зловживання ними, які позивач повинен довести.
Позивачем встановлено, що відповідач мав трудові відносини в період перебування в статусі безробітного, при цьому заяву про зняття з  реєстрації як безробітного було подано після факту встановлення наявності трудових відносин.
Згідно з ч. 1 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.
Згідно з частиною першою статті 1215 ЦК України, не підлягає поверненню заробітна плата й платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їхня виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку й недобросовісності з боку набувача. 
Відповідно до постанови Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 753/15556/15-ц, провадження № 14-445цс18, ст. 1215 ЦК України передбачені загальні випадки, за яких набуте особою без достатньої правової підстави майно за рахунок іншої особи не підлягає поверненню. Законодавцем передбачені два винятки із цього правила: по-перше, якщо виплата відповідних грошових сум є результатом рахункової помилки особи, яка проводила таку виплату; по-друге, у разі недобросовісності набувача такої виплати. При цьому правильність здійснених розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються, тому доказування наявності рахункової помилки та недобросовісності набувача покладається на платника відповідних грошових сум.
 З доводами апеляційної скарги колегія судів погоджується, адже доведений той факт, що ОСОБА_1 отримував заробітну плату за виконану роботу, роботодавцем за нього були сплачені податки, це свідчить про наявність джерела доходів у відповідача, що суперечить його статусу безробітного. Тому, кошти, отримані відповідачем у розмірі 47 019 грн. 17 коп. за період з 27.05.2020 року по 22.02.2021 року підлягають стягненню на користь позивача.
   За таких обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції  не повно встановив обставини справи   та прийшов до   висновку,  який не відповідає обставинам справи, що  відповідно до ст.. 376 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду  і ухвалення нового рішення про задоволення позовних вимог.  
.
Керуючись ст.  367,369, 374, 376 ЦПК України колегія суддів,
 
                                                               ПОСТАНОВИЛА:
            
Апеляційну скаргу директора Київського міського центру зайнятості Білича Віктора Олександровича задовольнити.
Рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 23 грудня 2021  скасувати, та постановити нове рішення,  яким позовні вимоги задовольнити..
Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 на користь Київського міського центру зайнятості , ЄДРПО 03491091  кошти в розмірі  47 019 грн. 17 коп. за період з 27.05.2020 року по 22.02.2021 року.
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
 
Повний текст постанови виготовлено 27 червня 2022 року.

Суддя - доповідач:    

Судді: