ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3080/22 Справа № 205/5588/20  Категорія 27 	  	Суддя у 1-й інстанції - Приходченко О. С. Суддя у 2-й інстанції - Петешенкова  М. Ю.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 квітня 2022 року                                                                м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого судді – Петешенкової М.Ю.,
суддів – Городничої В.С., Лаченкової О.В.,
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у м. Дніпрі цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_1 
на заочне рішення Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 17 листопада 2021 року 
у справі за позовом ОСОБА_2 до товариства з обмеженою відповідальністю «Фінфорс», третя особа: приватний нотаріус Броварського районного нотаріального округу Київської області Колейчик Володимир Вікторович про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, –

В С Т А Н О В И Л А:

У липні 2020 року ОСОБА_2 звернувся до суду з вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що 21 квітня 2020 року приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Київської області Колейчик В.В. вчинено виконавчий напис № 8139 від 15 квітня 2020 року про стягнення з нього на користь ТОВ «Фінфорс» заборгованості за кредитним договором у розмірі 10 570,00 грн.
На підставі виконавчого напису нотаріуса 21 квітня 2020 року приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Дорошкевич В.Л. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження та арешт його коштів.
Вважає, що розмір заборгованості не є безспірним, а наданий кредитний договір нотаріально не посвідчений, тому не може бути підставою для вчинення виконавчого напису, що свідчить про вчинення виконавчого напису № 8139 від 15 квітня 2020 року із порушенням визначеної законом процедури і є підставою для визнання його таким, що не підлягає виконанню.
З урахуванням викладеного, просив суд визнати виконавчий напис таким, що не підлягає виконанню.
Заочним рішенням Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 17 листопада 2021 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено.
Рішення суду першої інстанції мотивовано недоведеністю позивачем позовних вимог та ненадання ним доказів, які б свідчили про те, що виконавчий напис є таким, що не підлягає виконанню.
Не погодившись з таким рішенням, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позовних вимог.
Апеляційна скарга мотивована тим, що виконавчий напис вчинений на підставі кредитного договору, який нотаріально не посвідчений, що свідчить про порушення нотаріусом вимог Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, і Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. На думку заявника, судом не перевірено належним чином його доводи про те, що нотаріус при вчиненні виконавчого напису не переконався у безспірності заборгованості і не звернув уваги на включення до суми заборгованості штрафу та пені, та не врахував пропуск строк зверення з даним питанням. Посилаєтьсяґ на те, що він не підписував з ТОВ «СС ЛОУН», правонаступником якого є ТОВ «Фінфорс» кредитний договір від 29 серпня 2019 року №40071779-15 та кредитні кошти не отримував.
Відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду без змін, з огляду на наступне.
Судом встановлено, що 15 квітня 2020 року приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Київської області Колейчик В.В. вчинено виконавчий напис, зареєстрований у реєстрі за № 8139, яким запропоновано стягнути з ОСОБА_2 на користь ТОВ «Фінфорс» заборгованість за кредитним договором № 40071779-15 від 29 серпня 2019 року за період з 29 серпня 2019 року по 11 березня 2020 року у розмірі 10 570 гривень 00 коп. (а.с. 11).
Постановою приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Дорошкевич В.Л. від 21 квітня 2020 року відкрито виконавче провадження ВП № 61878471 з примусового виконання вишевказаного виконавчого напису та накладено арешт на кошти ОСОБА_2 (а.с. 12, 13-14).
Статтею 87 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до ст. 88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.
Таким чином, нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом, перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України (ст. 18 ЦК України, ст. 87 Закону України «Про нотаріат»).
Пунктом 1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року №1172, передбачено, що для одержання виконавчого напису нотаріуса про стягнення заборгованості за нотаріально посвідченою угодою, що передбачає сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно, подаються, зокрема, документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання.
Пунктом 3 пп. 2 Глави 16 Розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 передбачено, що вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця.
Нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; за умови що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями не більше одного року (п.п. 3.1 п. 3 Глави 16 Розділу ІІ Порядку).
У відповідності до підп. 2.1. п. 2 Глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за №282/20595, для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника-фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо.
Заява може містити також іншу інформацію необхідну для вчинення виконавчого напису.
Стаття 50 Закону України «Про нотаріат» передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти.
Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак, характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів.
Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно з Переліком документів є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого.
З огляду на викладене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис як з підстав порушення нотаріусом процедури його вчинення, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами у повному обсязі чи в їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису.
Вирішуючи спір про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи сторін у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість узагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було не вирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру на час вчинення нотаріусом виконавчого напису.
Зі змісту оспорюваного виконавчого напису нотаріуса від 15 квітня 2020 року №8139 вбачається, що заборгованість, яку запропоновано стягнути з ОСОБА_2 на користь ТОВ «Фінфорс» у розмірі 10 570,00 грн. сформована за період з 29 серпня 2019 року по 11 березня 2020 року, яка складається із простроченої заборгованості за сумою кредиту — 4 000,00 грн., простроченої заборгованості по несплаченим процентам за користування кредитом — 4 590,00 грн., строкової заборгованості за штрафами і пенями — 1 980,00 грн. (а.с. 11).
Позивачем не надано суду будь-яких належних та допустимих доказів на підтвердження своїх доводів про те, що вказана вище заборгованість є спірною, зокрема, квитанцій, платіжних доручень про часткову чи повну сплату заборгованості в обгрунтування позовних вимог посилається на вказані обставини. Разом з цим, ОСОБА_2 не представлено суду доказів ненадання нотаріусу документів, як вимагає Перелік. 
Матеріали справи не містять копій документів, на підставі яких приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Київської області Колейчик В.В. було вчинено виконавчий напис №8139 від 15 квітня 2020 року про стягнення з позивача на користь ТОВ «Фінфорс» заборгованості за кредитним договором. Клопотання про витребування письмових документів щодо вчинення спірного виконавчого напису, ані в суді першої, ані апеляційної інстанції не заявлялось.
Враховуючи викладене, колегія дійшла висновку, що позов є недоведеним та необгрунтованим.
Доводи апеляційної скарги про те, що позивач не підписував з ТОВ «СС ЛОУН», правонаступником якого є ТОВ «Фінфорс» кредитний договір від 29 серпня 2019 року №40071779-15 та кредитні кошти не отримував, не можуть бути прийняті до уваги, і слугувати підставою для скасування рішення суду, оскільки суду не надано, а матеріали справи не містять відповідних доказів визнання кредитного договору недійсним. 
Отже, в матеріалах справи відсутні та позивачем не надані докази недотримання приватним нотаріусом при вчиненні оспорюваного виконавчого напису вимог Закону України «Про нотаріат» в частині стягнення заборгованості у безспірному порядку, зокрема, не доведено, що не були подані стягувачем документи, які підтверджують безспірність вимог, не доведено, що надані нотаріусу стягувачем документи не відносяться до переліку, за яким стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку. 
Посилання в апеляційній скарзі на те, що вчинення виконавчого напису дозволено лише на підставі оригіналу нотаріально посвідченого договору, на увагу не заслуговують. Закон не встановлює обов`язкового нотаріального посвідчення кредитних договорів.
Отже, доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а лише зводяться до переоцінки доказів.
Суд звертає увагу, що, відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Таким чином, колегія приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування чи зміни рішення суду першої інстанції.
Згідно ст. 141 ЦПК України, судові витрати перерозподілу не підлягають. 
Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.
Заочне рішення Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 17 листопада 2021 року - залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий:                                                                М.Ю. Петешенкова

Судді:                                                                        В.С. Городнича

О.В. Лаченкова