Справа № 146/183/22
Провадження № 22-ц/801/1356/2022
Категорія: 42
Головуючий у суді 1-ї інстанції Скаковська І. В.
Доповідач:Рибчинський В. П.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 серпня 2022 року	Справа № 146/183/22	м. Вінниця	

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати 
у цивільних справах:
судді-доповідача Рибчинського В.П.,
суддів Голоти Л.О., Оніщука В.В.,
розглянувши в письмовому провадженні апеляційну скаргу  ОСОБА_1 на рішення Томашпільського районного суду Вінницької області від 16 травня 2022 року у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,
в с т а н о в и в:

У лютому 2022 року АТ КБ «Приватбанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, мотивуючи його тим, що  ОСОБА_1 , звернувся до АТ КБ «Приватбанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав заяву № б/н від 22 січня 2014 року, згідно якої отримав кредит на картковий рахунок у подальшому розмір кредитного ліміту збільшився до 15 000,00 грн.
Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг та тарифами банку, складає між ним та банком договір про надання банківських послуг.
У зв`язку з порушенням відповідачем зобов`язань за кредитним договором заборгованості станом на 30 січня 2022 року становить 16 049,09 грн, що складається з заборгованості за тілом кредиту 12 663,46 грн, в т.ч. заборгованості за простроченим тілом кредиту 12 663,46 грн та заборгованості за простроченими відсотками 3 385,63 грн.
Рішенням Томашпільського районного суду Вінницької області від 16 травня 2022 року позов АТ КБ "ПриватБанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволено повністю.
Стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість по кредитному договору № б/н від 22 січня 2014 року у розмірі – 16 049,09 грн, (шістнадцять тисяч сорок дев`ять гривень 09 копійок), що складається з заборгованості за тілом кредиту 12 663,46 грн, (двадцять тисяч шістсот шістдесят три гривні 46 копійок) заборгованості за простроченими відсотками 3 385,63 грн, (три тисячі триста вісімдесят п`ять гривень 63 копійки).
Стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 на користь АТ КБ «Приват Банк» понесені та документально підтверджені судові витрати у розмірі 2 481,00 грн. судового збору.
Не погоджуючись з таким рішенням суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив оскаржуване рішення скасувати і ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.
Відзив на апеляційну скаргу не надходив.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши докази в їх сукупності, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення, дійшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню виходячи з наступного. 
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Рішення суду першої інстанції не відповідає цим вимогам.
Судом встановлено, що 22 січня 2014 року між АТ КБ «ПРИВАТБАНК» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № б/н, шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку, згідно якої останній отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.
Згідно наданої позивачем інформації вбачається, що  ОСОБА_1 на підставі кредитного договору від 22.01.2014 року №б/н отримав картки № НОМЕР_2 , НОМЕР_3 , НОМЕР_4 , остання має термін дії до січня 2021 року (а.с. 20). 
Згідно довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, оформленої на  ОСОБА_1 за договором № б/н, старт карткового рахунку № НОМЕР_2 почався 22.01.2014 року. Встановлення кредитного ліміту - 300,00 грн. відбулось 22.01.2014 року; збільшення кредитного ліміту - 4000, 00 грн. відбулось 22.01.2014 року; зменшення кредитного ліміту – 2000 грн. відбулось 14.07.2015 року; збільшення кредитного ліміту – 4000 грн. відбулось 23.07.2015 року; збільшення кредитного ліміту – 7000 грн. відбулось 30.07.2016 року; зменшення кредитного ліміту – 10 000 грн. відбулось 12.05.2017 року; збільшення кредитного ліміту – 15 000 грн. відбулось 09.08.2018 року; зменшення кредитного ліміту – 15 535,53 грн. відбулось 31.03.2020 року; зменшення кредитного ліміту – 15 534,38 грн. відбулось 19.05.2020 року; зменшення кредитного ліміту – 15 534,01 грн. відбулось 12.06.2020 року; зменшення кредитного ліміту – 15 533,23 грн. відбулось 06.07.2020 року; зменшення кредитного ліміту – 13 886,18 грн. відбулось 31.07.2020 року; зменшення кредитного ліміту – 13 777,44 грн. відбулось 11.08.2020 року; 16.12.2020 року кредитний ліміт зменшено до 0,00 грн. Підстави змін кредитного ліміту у довідці не вказані (а.с. 19).
Відповідно до ч. 1 ст. 634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Згідно зі статтями 526, 530, 610, частиною першою статті 612 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Відповідно до статті 1049 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.
Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач належним чином не повертав кошти, не сплачував відсотки за користування кредитом, не слідкував за залишком коштів, у зв`язку з чим утворилась заборгованість.
Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду з огляду на наступне.
Відповідно до ч. 1 ст. 634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Згідно зі статтями 526, 530, 610, частиною першою статті 612 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Відповідно до статті 1049 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Кредитний договір укладається у письмовій формі (частина перша статті 1055 ЦК України).
За частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів цього виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди (стаття 638 ЦК України).
Відповідно до пункту 2.1.1.2.1 Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку для надання послуг банк видає клієнту картку, її вид визначений у пам`ятці клієнта/довідці про умови кредитування і заяві, підписанням якого клієнт і банк укладають договір про надання банківських послуг. Датою укладення договору є дата отримання карти, зазначена в заяві.
Позивачем не надано суду першої інстанції підписаних відповідачем Умов та Правил надання банківських послуг, Умов надання банківських послуг та Правил користування платіжною карткою. Натомість на підтвердження своїх позовних вимог позивач надав копію Анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, яка окрім анкетних даних відповідача, не містить інформації щодо обрання відповідачем виду банківських послуг, умов їх надання, відомостей про суму кредиту/кредитного ліміту, даних про видачу кредитної картки та строку дії. Окрім того згідно даної анкети-заяви, відповідач виявила бажання оформити дебетову особисту картку. В матеріалах справи відсутні інші належні та допустимі докази, які підтверджують суму кредиту та ознайомлення відповідача з правилами користування кредитною карткою.
Звертаючись до суду з позовом банк зазначив, що на підставі анкети-заяви про приєднання до умов та правил надання банківських послуг у АТ КБ «ПриватБанк», яка підписана сторонами, й умов та правил надання банківських послуг, які погоджені з відповідачем, між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір на суму 300,00 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, який в подальшому збільшився до 15 000 грн.
На підтвердження заявлених позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» надано копію анкети-заяви про приєднання до умов та правил надання банківських послуг у ПАТ КБ «ПриватБанк», яка підписана сторонами; розрахунок заборгованості за кредитним договором; довідку про зміну умов кредитування; витяг з тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна»; витяг з умов та правил надання банківських послуг; виписку по картковому рахунку.
Як вбачається з копії анкети-заяви про приєднання до умов та правил надання банківських послуг, остання не містить будь-яких даних про суму кредиту, чи кредитного ліміту, даних про видачу кредитної картки, її виду та строку дії. Вказана анкета-заява взагалі не містить ніяких даних щодо обрання відповідачем банківських послуг, крім особистих даних та підпису відповідача.
Оригінал анкети-заяви підписаної відповідачем 22.01.2014 року банком надано не було.
На підтвердження позовних вимог позивач крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 22.01.2014року, посилався на Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/ як невід`ємні частини спірного договору.
При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме цим Витягом з Умов була ознайомлений ОСОБА_1 і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування.
Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи.
У постанові від 03 липня 2019 року, справа № 342/180/17, провадження № 14-131цс19 Велика Палата Верховного Суду зробила висновок про те, що в подібних правовідносинах неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України.
За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачеві Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.
Пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору.
Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору АТ КБ «ПриватБанк» дотримав вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону № 1023-XII про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк.
Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладання на слабшу сторону - споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору».
Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ст. 76 ЦПК України).
Згідно розрахунку заборгованості за договором № б/н від 22.01.2014 року, укладеного між АТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 , та виписки за договором № б/н встановлено, що відповідач користувався кредитними коштами (знімав та поповнював рахунок). 
Як вбачається з виписки за договором № б/н ОСОБА_1 за період з 22.01.2014 року до 01.02.2022 року добровільно здійснював погашення заборгованості за кредитним договором на загальну суму 111 929,86 грн.
Крім того, з наданого розрахунку заборгованості слідує, що за рахунок тіла кредиту погашалися нараховані відсотки (розмір яких сторонами не узгоджувався), тим самим збільшувалося тіло кредиту.
Таким чином апеляційний суд приходить до висновку, що банк неправомірно та штучно збільшував суму заборгованості, зокрема тіла кредиту, шляхом нарахування необумовлених сторонами коштів, а фактично отримані кредитні кошти відповідач повернув у повному обсязі.
Згідно п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Відповідно до ч. 2 ст. 376 ЦПК України неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.
Зважаючи на викладене,  колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржуване судове рішення не відповідає вимогам закону, доводи апеляційної скарги його спростовують, оскільки рішення ухвалено не у повній відповідності до вимог матеріального права, у зв`язку з чим апеляційну скаргу слід задовольнити, оскаржуване судове рішення скасувати та ухвалити нове, яким в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.
Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах.
Керуючись ст. ст. 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд, - 

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 задовольнити.
Рішення Томашпільського районного суду Вінницької області від 16 травня 2022 року скасувати. 
Ухвалити нове судове рішення, яким в задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовити.
Стягнути з Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 3720,00 гривень за подання апеляційної скарги.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню у касаційному порядку не підлягає за винятками, передбаченими частиною 3 статті 389 ЦПК України.

Суддя-доповідач:                                         В.П. Рибчинський
Судді:                                                 Л.О. Голота
                                                                               В.В. Оніщук