УХВАЛА

31 травня 2022 року 

м. Київ

cправа № 904/3671/20 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Случ О. В. - головуючий (доповідач), Волковицька Н. О., Могил С. К.,
за участю секретаря судового засідання - Мазуренко М. В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу фізичної особи-підприємця Штефан Тетяни Володимирівни    
на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 07.06.2021 (суддя Ярошенко В. І.)   
і постанову Центрального апеляційного господарського суду від 30.09.2021 (головуючий суддя Мороз В. Ф., судді Коваль Л. А., Чередко А. Є.)  
у справі № 904/3671/20
за позовом фізичної особи-підприємця Штефан Тетяни Володимирівни      
до Департаменту по роботі з активами Дніпровської міської ради
про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, 
(у судовому засіданні взяла участь представниця позивача - Богдан Л. М.)

ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог
1.          Фізична особа-підприємець Штефан Тетяна Володимирівна (далі - позивач, ФОП Штефан Т. В.) звернулась до Господарського суду  Дніпропетровської області з позовною заявою до Департаменту по роботі з активами Дніпровської міської ради (далі - відповідач, Департамент) про:
- визнання дій Департаменту щодо приватизації нежитлового приміщення загальною площею 75,4 кв.м, що розташоване за адресою: м. Дніпро, просп. Д.Яворницького, буд. 119А, шляхом проведення аукціону без умов, протиправними;
- зобов`язання Департаменту змінити процедуру приватизації з аукціону на викуп об`єкта приватизації - нежитлового приміщення загальною площею 75,4 кв.м, що розташоване за адресою: м. Дніпро, просп. Д. Яворницького, буд. 119А на користь ФОП  Штефан Т.В.
2.          Позовні вимоги обґрунтовані тим, що зазначене нежитлове приміщення орендоване позивачкою з 2007 року і нею в межах трирічного строку з дати визначення ринкової вартості майна було проведено ряд процедур поліпшення орендованого майна на суму 616 037,99 грн, що складає 64,7% ринкової вартості майна, визначеної суб`єктом оціночної діяльності.
3.          ФОП Штефан Т. В. зазначає, що нею як орендарем виконано всі умови, передбачені частиною другою статті 18 Закону України "Про приватизацію державного і комунального майна" для викупу зазначеного нежитлового приміщення, а отже дії відповідача щодо приватизації спірного нежитлового приміщення шляхом проведення аукціону є протиправними.
Короткий зміст судових рішень
4.          Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 07.06.2021, залишеним без змін постановою Центрального апеляційного господарського суду від 30.09.2021 у справі № 904/3671/20, у задоволенні позову відмовлено.
5.          Суди виходили з того, що відповідачу, який за змістом норм Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" належить до виконавчих органів Дніпровської міської ради та на якого цією радою покладено повноваження органу приватизації, в силу частини першої статті 18 Закону України "Про приватизацію державного і комунального майна" надано право вибору способу приватизації переданих в оренду об`єктів комунальної власності - шляхом продажу на аукціоні або шляхом викупу, якщо виконуються умови, передбачені частиною другою цієї статті.
6.          При цьому, суди також зазначили, що позивачкою не доведено належними та допустимими доказами того, що: (1) відповідачем були затверджені умови приватизації спірного нежитлового приміщення шляхом аукціону, які не узгоджуються з положеннями статті 18 Закону України "Про приватизацію державного і комунального майна"; (2) приватизація цього комунального майна відбувалась шляхом проведення аукціону без умов щодо компенсації орендарю невід`ємних поліпшень; (3) розмір виконаних позивачкою поліпшень орендованого майна, в межах трирічного строку з дати визначення ринкової вартості майна, є більший за 25 відсотків ринкової вартості майна, визначеної суб`єктом оціночної діяльності для цілей оренди майна; (4) позивачка мала намір реалізувати своє право на викуп об`єкта нерухомого майна в порядку, визначеному частиною третьою статті 18 Закону України "Про приватизацію державного і комунального майна", звернувшись з відповідною пропозицією після опублікування Дніпровською міською радою інформації про прийняття рішення щодо приватизації об`єкта нерухомого майна.
7.          З огляду на що, суди дійшли висновку про недоведеність позивачкою належними та допустимими доказами обставин порушення відповідачем прав останньої  як орендаря спірного об`єкта нерухомого майна, зазначивши при цьому, що обраний позивачкою спосіб захисту, а саме - вимога про зобов`язання відповідача змінити процедуру приватизації з аукціону на викуп спірного об`єкта приватизації на користь ФОП Штефан Т. В., не відповідає порушенню, яке, на думку позивачки, мало місце.
Короткий зміст вимог касаційної скарги
8.          Позивачка подала касаційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 07.06.2021 і постанову Центрального апеляційного господарського суду від 30.09.2021, ухвалити нове рішення про задоволення позову.
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу (узагальнено)
9.          Суди припустилися неправильного застосування статті 16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), статті 20 Господарського кодексу України (далі - ГК України) та статті 18 Закону України "Про приватизацію державного і комунального майна" без врахування висновків щодо застосування цих норм права, викладених у постановах Верховного Суду від 28.02.2020 у справі №806/3304/18, від 02.07.2020 у справі № 825/2228/18.
10.          Скаржниця вказує, що прийняття відповідачем рішення про продаж спірного майна на аукціоні, свідчить про невизнання, а відтак і порушення права позивачки на приватизацію цього майна шляхом викупу. Зазначене спростовує висновок судів про передчасність звернення позивачкою до суду з цим позовом.
11.          Також скаржниця зазначає, що судами попередніх інстанцій неправильно застосовано поняття "дискреційні повноваження органів місцевого самоврядування" щодо вимоги про зобов`язання відповідача як організатора проведення приватизації комунального майна, змінити процедуру приватизації з аукціону на викуп об`єкта приватизації.
СТИСЛИЙ ВИКЛАД ОБСТАВИН СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНИХ СУДАМИ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ
12.          18.04.2007 між Міським комунальним підприємством "Дніпропетровський електротранспорт" як орендодавцем та ФОП Штефан Т.В. як орендарем укладено договір оренди № 12 (далі - договір № 12) зі строком дії до 31.03.2010 (пункт 8.1 цього договору).
13.          Пунктом 1.1 договору № 12 передбачено, що орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування нежитлове приміщення за адресою: просп. Карла Маркса 119-а, на першому поверсі площею 88 кв.м, яке знаходиться на балансі ЖЕД МКП "Дніпропетровський електротранспорт", для використання його під фірмовий магазин вітчизняних промислових підприємств. Вартість приміщення визначена в звіті про експертну оцінку від 31.03.2007, а також рецензії (додатки №№ 1, 2 до договору) і складає 1851367 грн.
14.          Виконавчим комітетом Кіровської районної у місті Дніпропетровську ради 27.12.2007 прийнято рішення №849 "Про надання дозволу на улаштування додаткового входу по просп. К. Маркса, 119А", відповідно до пункту 1 цього рішення громадянці Штефан Тетяні Володимирівні дозволено улаштування додаткового входу до нежитлового приміщення за рахунок реконструкції віконного прорізу головного фасаду по просп. К. Маркса, 119А, без зміни ширини прорізу, із об`єднанням з існуючим ґанком, згідно з проєктом, погодженим з ГоловАПУ міської ради. 
15.          23.02.2009 Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у Дніпропетровській області ФОП Штефан Т.В. видано дозвіл №26/01-09 на виконання будівельних робіт із улаштування додаткового входу до         нежитлового приміщення по просп. Карла Маркса, 119А, Кіровський район, м.Дніпропетровськ.
16.          На підставі договору підряду від 10.09.2009 №1-100909, укладеного з позивачкою як замовником, ПП "ПКФ "Техпромтрансбуд" виконані роботи з ремонту та облаштування додаткового входу за адресою: просп. К. Маркса, 119А в м. Дніпропетровську на загальну суму 389 899 грн, що підтверджується актом № 1 приймання виконаних підрядних робіт (форма КБ-2в) за вересень 2009 року та довідкою про вартість цих робіт (форма КБ-3).
17.          21.12.2015 між Департаментом корпоративних прав та правового забезпечення Дніпропетровської міської ради (правонаступником якого є відповідач) як орендодавцем та ФОП Штефан Т. В. як орендарем укладено договір № 205-ДКП/15 оренди нерухомого майна, що належить до комунальної власності територіальної громади міста (далі - договір № 205-ДКП/15).
18.          Пунктом 1.1 договору №205-ДКП/15 передбачено, що з метою ефективного використання комунального майна орендодавець на підставі рішення міської ради від 21.03.2007 №41/11 із змінами та доповненнями передає, а орендар приймає в строкове платне користування комунальне нерухоме майно - нежитлове приміщення (далі - об`єкт оренди) загальною площею 84,9 кв.м, розміщене за адресою: м. Дніпропетровськ, просп. Карла Маркса, 119А, на першому поверсі 6-ти поверхового будинку, вартість якого згідно з незалежною оцінкою становить 952 329 грн без ПДВ, що перебуває на балансі КП "Бюро обліку майнових прав та діяльності з нерухомістю" Дніпропетровської міської ради, для розміщення фірмового магазину вітчизняних промислових підприємств-виробників, крім тих, що виробляють товари підакцизної групи.
19.          Згідно з пунктом 2.2 договору № 205-ДКП/15 орендар вступає у строкове платне користування об`єктом оренди з дати підписання сторонами цього договору та акта приймання-передачі об`єкта оренди. Передача об`єкта оренди в оренду здійснюється за вартістю згідно з незалежною оцінкою, проведеною станом на 10.12.2015 на підставі акта приймання-передачі об`єкта оренди, підписаного балансоутримувачем, орендодавцем та орендарем (пункт 2.3 договору № 205-ДКП/15).
20.          Відповідно до пункту 10.1 договору № 205-ДКП/15 цей договір діє з 21.12.2015 по 07.12.2018 включно.
21.          На виконання умов договору № 205-ДКП/15 орендодавець 21.12.2015 передав, а орендар прийняв в оренду об`єкт оренди, що підтверджується актом приймання-передачі від 21.12.2015.
22.          Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 29.10.2019 у справі № 904/2828/19, залишеним без змін постановою Центрального апеляційного господарського суду від 10.02.2020, договір №205-ДКП/15 визнано продовженим на той самий термін, а саме з 08.12.2018 по 22.12.2021 включно, та на тих самих умовах, які були передбачені договором оренди з урахуванням змін, внесених до нього додатковими угодами.
23.          13.04.2017 ФОП Штефан Т.В. звернулась до Департаменту з заявою, в якій просила надати дозвіл на проведення невід`ємних поліпшень об`єкта оренди.
24.          Комісією у складі представників Комунального підприємства "Бюро обліку майнових прав та діяльності з нерухомістю" Дніпропетровської міської ради та представника Департаменту в присутності ФОП Штефан Т.В. було проведено обстеження об`єкта оренди, про що складено відповідний акт. Згідно з вказаним актом, комісією за висновками візуального обстеження встановлено, що об`єкт оренди потребує проведення зазначених заявником робіт (невід`ємних поліпшень).
25.          Відповідно до витягу від 31.10.2017 з протоколу № 43 постійної комісії з питань комунальної власності, енергозбереження та законності Дніпровської міської ради, комісія, повторно розглянувши лист Комунального підприємства "Бюро обліку майнових прав та діяльності з нерухомістю" Дніпропетровської міської ради від 10.07.2017 № 1064, вирішила надати дозвіл на здійснення орендарем ФОП Штефан Т.В. невід`ємних поліпшень орендованого майна.
26.          На підставі договору підряду від 29.05.2017 №17/10, укладеного між  ФОП Штефан Т. В. та Товариством з обмеженою відповідальністю "Корт", останнім були виконані роботи з капітального ремонту об`єкта оренди на загальну суму 226138,99 грн, що підтверджується актом №1 приймання виконаних будівельних робіт (форма КБ-2в) за червень 2017 року та довідкою про вартість цих робіт (форма КБ-3).
27.          25.09.2019 Дніпровською міською радою прийнято рішення № 52/48 "Про зміни до Переліку об`єктів нерухомого майна комунальної власності, що підлягають приватизації в 2019 році", відповідно до якого вирішено включити до Переліку об`єктів нерухомого майна комунальної власності, що підлягають приватизації в 2019 році, затвердженого рішенням міської ради від 19.12.2018 №28/39 "Про приватизацію комунального нерухомого майна у 2019 році", зі змінами, зокрема нежитлове приміщення по просп. Дмитра Яворницького, 119А (стара назва проспекту - проспект Карла Маркса; пункт 116 додатку 2 до рішення Дніпровської міської ради № 52/48 від 25.09.2019). Відповідно до пункту 3 рішення Дніпровської міської ради від 25.09.2019 № 52/48 вжиття заходів із забезпечення приватизації об`єктів нерухомого майна комунальної власності покладено на Департамент.
28.          У позовній заяві ФОП Штефан Т. В. зазначила, що 30.06.2020 з сайту Prozorro їй стало відомо про проведення аукціону з приватизації нежитлового приміщення загальною площею 75,4 кв. м, що розташоване за адресою: м.Дніпро, просп. Дмитра Яворницького, 119А.
29.          Вартість невід`ємних поліпшень орендованого майна, виконаних позивачкою в межах трирічного строку з дати визначення ринкової вартості майна, складає у відсотковому відношенні: 226 138,99 / 952 329 * 100% = 23,75%, що є розміром, який менший за 25 відсотків ринкової вартості майна, визначеної суб`єктом оціночної діяльності для цілей оренди майна.
30.          У підтвердження факту належного виконання умов договору                            №205-ДКП/15 позивачкою до позовної заяви додано копії банківських квитанцій про сплату орендних платежів.
31.          Позивачка вважає дії відповідача щодо приватизації зазначеного нежитлового приміщення протиправними з огляду на виконання нею умов, визначених частиною другою статті 18 Закону України "Про приватизацію державного i комунального майна", що надають останній право на приватизацію об`єкта оренди шляхом викупу.
ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ
Щодо меж розгляду справи судом касаційної інстанції
32.          Відповідно до статті 300 ГПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права (1). Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази (2). У суді касаційної інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. Зміна предмета та підстав позову у суді касаційної інстанції не допускається (3). Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, передбачені пунктами 1, 3, 4, 8 частини першої статті 310, частиною другою статті 313 цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги (4).
Щодо суті касаційної скарги
33.          Відповідно до частини першої статті 300 ГПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.
34.          Відповідно до частини другої статті 287 ГПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:
1.          якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;
2.          якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;
3.          якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;
4.          якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 310 цього Кодексу.
35.          Таким чином, у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 287 ГПК України у касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований апеляційним судом у судовому рішенні, яке оскаржується.
36.          Підставою для відкриття касаційного провадження у цій справі скаржниця зазначає пункт 1 частини другої статті 287 ГПК України і таке обґрунтування полягає у неврахуванні судом апеляційної інстанції правових висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду від 28.02.2020 у справі №806/3304/18, від 02.07.2020 у справі № 825/2228/18.
37.          Разом з тим, дослідивши доводи касаційної скарги і матеріали справи, Суд дійшов висновку про наявність підстав для закриття касаційного провадження у справі № 904/3671/20 з огляду на таке.
38.          Так, предметом позову у даній справі є вимоги ФОП Штефан Т.В. про визнання протиправними дій Департаменту щодо приватизації шляхом аукціону без умов нежитлового приміщення загальною площею 75,4 кв.м за адресою: м. Дніпро, просп. Дмитра Яворницького, 119А та зобов`язання відповідача змінити процедуру приватизації з аукціону на викуп об`єкта приватизації на користь позивачки.
39.          Як зазначалося у пунктах 5-7 цієї ухвали, підставами для відмови у задоволенні позову слугувало те, що позивачкою не було доведено порушення її права на викуп орендованого приміщення.
40.          При цьому суди виходили з того, що у разі виконання орендарем майна умов, передбачених частиною другою статті 18 Закону України "Про приватизацію державного і комунального майна", орган приватизації управнений прийняти рішення щодо способу приватизації або шляхом викупу орендарем або шляхом продажу на аукціоні з умовами щодо компенсації орендарю вартості невід`ємних поліпшень покупцем майна.
41.          Об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду в ухвалі від 27.03.2020 у справі № 910/4450/19 зазначила, що подібність правовідносин в іншій аналогічній справі визначається за такими критеріями: суб`єктний склад сторін спору, зміст правовідносин (права та обов`язки сторін спору) та об`єкт (предмет).
42.          За висновками Великої Палати Верховного Суду, подібність правовідносин означає тотожність суб`єктного складу учасників відносин, об`єкта та предмета правового регулювання, а також умов застосування правових норм. При цьому, зміст правовідносин з метою з`ясування їх подібності визначається обставинами кожної конкретної справи (пункт 32 постанови від 27.03.2018 у справі № 910/17999/16; пункт 38 постанови від 25.04.2018 у справі № 925/3/7; пункт 40 постанови від 25.04.2018 у справі № 910/24257/16). Такі ж висновки були викладені у постановах Верховного Суду України від 21.12.2016 у справі №910/8956/15 та від 13.09.2017 року у справі №923/682/16.
43.          Отже, під судовими рішеннями в подібних правовідносинах необхідно розуміти такі рішення, де подібними є предмети спору, підстави позову, зміст позовних вимог і встановлені судом фактичні обставини, а також наявне однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин (пункт 6.30 постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.05.2020 у справі №910/719/19; пункт 5.5 постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2018 у справі №922/2383/16; пункт 8.2 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16.05.2018 у справі № 910/5394/15-г; постанова Великої Палати Верховного Суду від 12.12.2018 у справі № 2-3007/11; постанова Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 у справі № 757/31606/15-ц).
44.          При цьому колегія суддів враховує позицію, викладену у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.10.2021 у справі №233/2021/19 (провадження № 14-166цс20), відповідно до якої у кожному випадку порівняння правовідносин і їхнього оцінювання на предмет подібності слід насамперед визначити, які правовідносини є спірними. А тоді порівнювати права й обов`язки сторін саме цих відносин згідно з відповідним правовим регулюванням (змістовий критерій) і у разі необхідності, зумовленої цим регулюванням, - суб`єктний склад спірних правовідносин (види суб`єктів, які є сторонами спору) й об`єкти спорів. Тому з метою застосування відповідних приписів процесуального закону не будь-які обставини справ є важливими для визначення подібності правовідносин.
45.          На предмет подібності слід оцінювати саме ті правовідносини, які є спірними у порівнюваних ситуаціях. Встановивши учасників спірних правовідносин, об`єкт спору (які можуть не відповідати складу сторін справи та предмету позову) і зміст цих відносин (права й обов`язки сторін спору), суд має визначити, чи є певні спільні риси між спірними правовідносинами насамперед за їхнім змістом. А якщо правове регулювання цих відносин залежить від складу їх учасників або об`єкта, з приводу якого вони вступають у правовідносини, то у такому разі подібність слід також визначати за суб`єктним і об`єктним критеріями відповідно. Для встановлення подібності спірних правовідносин у порівнюваних ситуаціях суб`єктний склад цих відносин, предмети, підстави позовів і відповідне правове регулювання не обов`язково мають бути тотожними, тобто однаковими.
46.          Водночас, колегія суддів зазначає, що слід виходити також з того, що підставою для касаційного оскарження є неврахування висновку Верховного Суду саме щодо застосування норми права, а не будь-якого висновку, зробленого судом касаційної інстанції в обґрунтування мотивувальної частини постанови. Саме лише зазначення у постанові Верховного Суду норми права також не є його правовим висновком про те, як саме повинна застосовуватися норма права у подібних правовідносинах.
47.          Не можна посилатися на неврахування висновку Верховного Суду, як на підставу для касаційного оскарження, якщо відмінність у судових рішеннях зумовлена не неправильним (різним) застосуванням норми, а неоднаковими фактичними обставинами справ, які мають юридичне значення.
48.          Таким чином, обґрунтовуючи доводи своєї касаційної скарги (пункт 1 частини другої статті 287 ГПК України) скаржник повинен довести неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, якщо в оскаржуваному судовому рішенні застосовано норму права без врахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.
49.          Постанова Верховного Суду від  28.02.2020 у справі №806/3304/18 ухвалена у спорі за позовом особи до Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області про визнання протиправною відмови відповідача у задоволенні заяви позивача про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо приватизації земель; зобов`язання відповідача задовольнити заяву та надати дозвіл на розроблення проекту приватизації земель.
50.          Залишаючи без змін у цій справі судові рішення про часткове задоволення позову, Верховний Суд зазначив, що повноваження Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області щодо надання дозволу на розробку проекту землеустрою не є дискреційними, проте враховуючи, що протиправна бездіяльність відповідача полягає у неприйнятті ним жодного з тих рішень, які передбачені у частині шостій статті 118 Земельного кодексу України, у визначений законом строк, належним способом захисту прав позивача є зобов`язання Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області прийняти відповідне рішення, тобто рішення про надання або рішення про відмову у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність.
51.          У іншій справі №825/2228/18, на постанову Верховного Суду від 02.07.2020 у якій також посилається скаржниця у касаційній скарзі, судами розглядалися вимоги про визнання протиправним та скасування пункту рішення міської ради, яким відмовлено у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, та вимоги про зобов`язання відповідача надати дозвіл на розробку проекту землеустрою.
52.          Погодившись із висновками судів попередніх інстанцій у цій про наявність підстав для задоволення позову, Верховний Суд зазначив, що повноваження відповідача щодо надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не є дискреційним, а зобов`язання судом відповідача надати такий дозвіл може мати місце лише у випадку, якщо судом встановлено відсутність таких підстав для відмови у видачі дозволу, які передбачені законом.
53.          Разом з цим, враховуючи наведені вище, запроваджені Великою Палатою Верховного Суду критерії оцінки подібності правовідносин, колегія суддів Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду зазначає, що наведені скаржницею висновки Верховного Суду в адміністративних спорах з питань здійснення публічно-владних управлінських функцій з розпорядження земельними ділянками,  викладені у постановах у справах №806/3304/18 і №825/2228/18, стосуються правовідносин, які очевидно не є подібними до правовідносин, які склалися між учасниками справи  №904/3671/20, оскільки спір у наведених справах не стосується правовідносин, що  виникли щодо процедури приватизації комунального майна.
54.          Колегія суддів Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду звертає увагу скаржниці на те, що цитування у касаційній скарзі норм законодавства та наведення постанов Верховного Суду з цитуванням окремих витягів з їх тексту без будь-якого обґрунтування подібності правовідносин із загальним посиланням, що судами попередніх інстанцій рішення ухвалені з порушенням норм матеріального права, не є належним правовим обґрунтуванням підстав касаційного оскарження судових рішень, передбачених пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України, а тому вказане (відповідно) не дає Верховного Суду підстав для розгляду поданої скарги по суті. 
55.          Колегія суддів вважає доцільним також зауважити, що відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), право на суд, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним і може підлягати обмеженням, зокрема щодо умов прийнятності скарг, оскільки право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання державою. Кожна держава встановлює правила судової процедури, зокрема й процесуальні заборони та обмеження, зміст яких - не допустити безладного перебігу судового процесу (рішення ЄСПЛ від 20.05.2010 у справі "Пелевін проти України").
56.          Умови прийнятності касаційної скарги за змістом норм законодавства можуть бути більш суворими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої, а потім судом апеляційної інстанції (рішення ЄСПЛ у справах: "Levages Prestations Services v. France" від 23.10.1996; "Brualla Gomes de la Torre v. Spain" від 19.12.1997).
57.          Як вказала об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду в ухвалі від 27.11.2018 у справі № 910/4647/18, право на касаційне оскарження не є безумовним, а тому встановлення законодавцем процесуальних фільтрів доступу до касаційного суду не є обмеженням в отриманні судового захисту, оскільки це викликано виключно особливим статусом Верховного Суду, розгляд скарг яким покликаний забезпечувати сталість та єдність судової практики, а не можливість проведення "розгляду заради розгляду". При цьому процесуальні обмеження зазвичай вводяться для забезпечення ефективності судочинства, а право на доступ до правосуддя, як відомо, не є абсолютним правом, і певні обмеження встановлюються законом з урахуванням потреб держави, суспільства чи окремих осіб.
58.          Усі інші доводи касаційної скарги (1) не обґрунтовані підставами касаційного оскарження, передбаченими частиною другою статті 287 ГПК України; (2) не доводять порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального чи процесуального права; (3) направлені на переоцінку доказів та обставин справи, що були предметом розгляду та їм була надана належна правова оцінка, що виходить за межі повноважень суду касаційної інстанції, а тому відхиляються Судом (касаційний розгляд здійснюється в межах, передбачених статтею 300 ГПК України).
59.          Згідно з пунктом 5 частини першої статті 296 ГПК України суд касаційної інстанції закриває касаційне провадження, якщо після відкриття касаційного провадження на підставі пункту 1 частини другої статті 287 цього Кодексу судом встановлено, що висновок щодо застосування норми права, який викладений у постанові Верховного Суду та на який посилався скаржник у касаційній скарзі, стосується правовідносин, які не є подібними.
60.          Зазначена норма процесуального права спрямована на формування усталеної судової практики вирішення господарських спорів, що виникають із подібних правовідносин, а її застосування судом касаційної інстанції свідчитиме про дотримання принципу правової визначеності.
61.          Зважаючи на те, що наведена скаржницею підстава касаційного оскарження, передбачена пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України, не знайшла свого підтвердження після відкриття касаційного провадження, а інші підстави касаційного оскарження скаржниця не зазначила і не обґрунтовувала у поданій касаційній скарзі, Суд на підставі пункту 5 частини першої статті 296 цього Кодексу дійшов висновку про необхідність закриття касаційного провадження за касаційною скаргою позивачки на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 07.06.2021 і постанову Центрального апеляційного господарського суду від 30.09.2021 у справі № 904/3671/20.
Керуючись статтями 234, 235, 296 ГПК України, Суд
УХВАЛИВ:
Закрити касаційне провадження за касаційною скаргою фізичної особи-підприємця Штефан Тетяни Володимирівни на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 07.06.2021 і постанову Центрального апеляційного господарського суду від 30.09.2021 у справі № 904/3671/20.
Ухвала набирає законної сили негайно після її оголошення і оскарженню не підлягає.
Головуючий                                                                                   О. В. Случ 
Судді                                                                                                        Н. О. Волковицька
                                                                                            С. К. Могил