ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД      
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116, (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"25" січня 2022 р.                               Справа№ 920/507/21
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого:           Разіної Т.І.
суддів:            Іоннікової І.А. 
          Тарасенко К.В. 
 
Секретар судового засідання: Зозуля Н.М.
За участю представників учасників процесу:
від позивача: не з`явився;
від відповідача: не з`явився; 
Розглянув у відритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Арго" на рішення Господарського суду Сумської області від 16.08.2021 у справі №920/507/21 (суддя Жерьобкіна Є.А., м. Суми, повний текст рішення складено та підписано 25.08.2021)
за позовом   Товариства з обмеженою відповідальністю "Арго", Сумська область, с. Руднєве
до Путивльської міської ради Путивльського району Сумської області, Сумська область,
м. Путивль
про визнання укладеною додаткової угоди про поновлення договору оренди землі № 2 від 26.01.2018,

За результатами  розгляду апеляційної скарги, Північний апеляційний господарський суд,-

                                                  ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог
Товариство з обмеженою відповідальністю "Арго" (далі - позивач/ТОВ "Арго") звернулося до Господарського суду Сумської області  із позовною заявою до Путивльської міської ради Путивльського району Сумської області (далі - відповідач/Рада), в якій просить суд визнати укладеною між сторонами на тих самих умовах і той самий строк в редакції, що викладена у прохальній частині позовної заяви, додаткову угоду про поновлення договору оренди землі № 2 від 26.01.2018, що був укладений між позивачем та Путивльською районною державною адміністрацією. суду.    
В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на приписи статті 33 Закону України «Про оренду землі» в редакції 2018 року та зазначає, що відповіді на пропозицію позивача відповідач не надав, додаткову угоду не підписав, заперечень від відповідача щодо поновлення договору оренди позивач не отримував, тому договір вважається поновленим на той самий строк і на тих самих умовах.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його ухвалення
Рішенням Господарського суду Сумської області від 16.08.2021 у справі № 920/507/21 у задоволені позову відмовлено.
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що:
- позивач не звернувся у встановлений договором та Законом України «Про оренду землі» строк до орендодавця з повідомленням про намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк;
- з договору оренди землі № 2 від 26.01.2018 не можливо встановити, які саме земельні паї були передані в оренду позивачу (відомості до Державного земельного кадастру про нерозподілені (невитребувані) земельні ділянки не внесені, право оренди не зареєстроване;
- Закон України "Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)" на момент виникнення спірних правовідносин з поновлення договору оренди передбачає можливість передачі в оренду нерозподілених земельних ділянок, невитребуваних часток (паїв) лише після формування їх у земельні ділянки.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів
Не погодившись із вказаним рішенням, ТОВ "Арго" (далі - скаржник) звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить, скасувати рішення Господарського суду Сумської області від 16.08.2021 у справі №920/507/21 та постановити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.
Апеляційна скарга ТОВ "Арго" обґрунтована порушенням місцевим господарським судом норм матеріального права, зокрема,- ст.ст.  15, 16 Цивільного кодексу України, ст. 126-1 Земельного кодексу України та ч.ч. 6,8 ст. 33 Закону України «Про оренду землі», а також порушенням норм процесуального права, яке виражено у неповному з`ясуванні обставин справи,    невідповідності висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи.
Скаржник зазначає, що місцевим господарським судом було залишено поза увагою той факт, що позивач  відповідно до п. 8 Договору оренди земельної, 22.12.2020 звернувся до голови Путивльської районної державної адміністрації з листом № 31, в якому, у зв`язку з закінченням терміну дії договору оренди землі № 2 від 26.01.2018, просить продовжити строкове платне користування на тих же умовах та на той самий строк. Однак, відповіді на вказаний лист від Путивльської районної державної адміністрації він не отримав.  
Скаржник вказує, що 31.03.2021 позивач звернувся з листом № 3 до Путивльської міської ради про продовження дії договору та підписання додаткової угоди до договору, як розпорядника земель, у зв`язку з реформою децентралізації. Також заявник апеляційної скарги вказує про те, що після закінчення договору оренди земельної ділянки продовжує нею користуватися. 

Узагальнені доводи відзиву на апеляційну скаргу
18.10.2021 від відповідача  через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду надійшов відзив на апеляційну скаргу,   у якому останній просить апеляційну скаргу відповідача залишити без задоволення, а  рішення Господарського суду Сумської області від 16.08.2021 у справі №920/507/21  - без змін.
Відповідач у відзиві на апеляційну скаргу позивача вказував про те, що за договором № 2 від 26.01.2018 в оренду передаються 8 нерозподілених, невитребуваних земельних часток (земельних паїв), розташованих за межами населених пунктів, загальною площею 29,5680 га ріллі, що є порушенням норм Закону України "Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)". Невитребувані паї можуть передаватися в оренду лише після формування у земельні ділянки, передача в оренду земельних часток (паїв) до їх формування у земельні ділянки слугуватиме підставою для визнання недійсним договору оренди та повернення земельних часток (паїв). 15.04.2021 року Путивльська міська рада, у відповідь на пропозицію позивача підписати додаткову угоду до договору оренди, направила лист, в якому    товариству запропоновано звернутися до міської ради для складання технічної документації із землеустрою. Також, відповідно до ст. 19 Закону України "Про оренду землі" при передачі в оренду земельних ділянок сільськогосподарського призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, фермерського господарства, особистого селянського господарства строк дії договору оренди землі визначається за згодою сторін, але не може бути меншим як 7 років. Оскільки договір укладений з порушенням норм чинного законодавства України, Путивльська міська рада не є правонаступником Путивльської районної державної адміністрації, відповідач вважає, що правомірно відмовив позивачу у підписанні додаткової угоди та запропонував звернутися із заявою для складання документації із землеустрою, а вже потім укласти договір оренди. 

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті.
Відповідно до          протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 27.09.2021 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Арго" у справі                №920/507/21 передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючий суддя - Разіна Т.І., судді: Іоннікова І.А., Тарасенко К.В.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 04.10.2021 апеляційне провадження у справі № 920/507/21 призначено до розгляду на 09.11.2021.
Проте у зв`язку з перебуванням          судді Разіної Т.І. (головуючий суддя (суддя - доповідач)) у відпустці, судове засідання, призначене на 09.11.2021, не відбулося. 
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 15.11.2021 розгляд апеляційної скарги призначено на 30.11.2021. 
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 30.11.2021 у розгляд справи №920/507/21 відкладено на 14.12.2021, у  зв`язку із неявкою позивача та відповідача. 
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 14.12.2021 розгляд справи №920/507/21 було відкладено на 25.01.2021, у зв`язку із неявкою представників сторін.

Явка представників сторін
У судове засідання  25.01.2022 представники сторін не з`явилися. 
Відповідач 18.01.2022 через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду від Путивльської міської ради Путивльського району Сумської області надійшла заява про розгляд справи без представника.
Вказана заява судом прийнята до розгляду.
Представник  скаржника у судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги був повідомлений належним чином, що підтверджується наявними у матеріалах справи повідомленнями про вручення поштових відправлень.
Заяв/клопотань про відкладення розгляду апеляційної скарги від скаржника через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду не надходило.
Відповідно до ч. 12    ст. 270 ГПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
З огляду на те, що позивач належним чином повідомлений про дату, час та місце проведення судового засідання у даній справі, явка представників сторін судом апеляційної інстанції обов`язковою не визнавалась, а участь в засіданні суду є правом, а не обов`язком сторони (ст. 42 ГПК України), зважаючи на відсутність від позивача клопотань/заяв про відкладення розгляду справи з поданням відповідних доказів, а також враховуючи положення ч. 12 ст. 270 ГПК України, суд апеляційної інстанції прийшов до висновку про можливість розгляду справи за відсутності останнього.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції, перевірені та додатково встановлені апеляційним господарським судом
Як убачається із матеріалів справи та встановлено місцевим господарським судом, 26.01.2018 між Путивльською районною державною адміністрацією та позивачем укладений договір оренди землі № 2 (далі -Договір), за умовами якого орендодавець надає, а орендар приймає на підставі розпорядження голови Путивльської районної державної адміністрації від 25.01.2018 № 39-ОД в строкове платне користування земельні ділянки сільськогосподарського призначення, які знаходяться за межами населених пунктів на території Руднєвської сільської ради Путивльського району Сумської області. 
В оренду передаються 8 нерозподілених, невитребуваних земельних часток (земельних паїв), розташованих за межами населених пунктів загальною площею 29,5680 га ріллі (п. 2. Договору). 
У п. 5. Договору визначено, що нормативна грошова оцінка земельних ділянок становить 960   112 грн 00 коп. 
Договір укладено на 3 роки з 26.01.2018 по 25.01.2021 (до моменту реєстрації спадкоємцями свого права на земельний пай). Орендар має переважне право поновити договір на новий строк. Орендар повинен не пізніше ніж за тридцять днів до закінчення строку дії договору письмово повідомити орендодавця про намір продовжити його дію (п. 8 Договору).    
Пунктами  9., 14. Договору встановлено, що орендна плата встановлюється у розмірі 12% річних від нормативної грошової оцінки землі, що становить 115 213 грн 44 коп. Земельні ділянки передаються в оренду для вирощування товарної сільськогосподарської продукції.
Передача земельної ділянки в оренду здійснюється без розроблення проекту відведення ( п. 17. Договору).
Відповідно до п. 39. Договору, він набирає чинності після підписання сторонами та реєстрації. 
Передача земельної ділянки орендарю здійснюється у тижневий строк після державної реєстрації договору за актом приймання-передачі (п. 19 Договору).
Договір зареєстрований у Руднєвській сільській раді, про що у книзі реєстрів вчинено запис від 26.01.2018 за № 2.    
Факт передачі в оренду позивачу 8-ми нерозподілених, невитребуваних земельних часток (земельних паїв) розташованих на території Руднєвської сільської ради Путивльського району Сумської області підтверджується актом прийому-передачі земельних ділянок від 26.01.2018.
22.12.2020 позивач звернувся до голови Путивльської районної державної адміністрації з листом № 31, в якому, у зв`язку з закінченням терміну дії договору оренди землі № 2 від 26.01.2018, просить продовжити строкове платне користування на тих же умовах та на той самий строк,.
Позивач зазначає, що відповіді на вказаний лист від Путивльської районної державної адміністрації він не отримав. 
31.03.2021 позивач звернувся з листом № 3 до Путивльської міської ради про продовження дії договору та підписання додаткової угоди до договору, як розпорядника земель, у зв`язку з реформою децентралізації. 
На заяву позивача у листі від 15.04.2021 Путивльська міська рада запропонувала ТОВ «Агро» звернутися до міської ради для складання технічної документації із землеустрою. 
Також відповідач зазначив позивачу про необхідність надати документи: копію договору оренди, довідки, що дані особи дійсно померли, схему розташування земельних ділянок.
Як пояснює відповідач, за договором № 2 від 26.01.2018 в оренду передаються 8 нерозподілених, невитребуваних земельних часток (земельних паїв), розташованих за межами населених пунктів, загальною площею 29,5680 га ріллі, що є порушенням норм Закону України "Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)". Невитребувані паї можуть передаватися в оренду лише після формування у земельні ділянки.
В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на приписи статті 33 Закону України «Про оренду землі» в редакції 2018 року та зазначає, що відповіді на пропозицію позивача відповідач не надав, додаткову угоду не підписав, заперечень від відповідача щодо поновлення договору оренди позивач не отримував, тому договір вважається поновленим на той самий строк і на тих самих умовах.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови
У відповідності до вимог ч.ч. 1, 2, 4, 5 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Суд, беручи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції,  обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного судового рішення, дійшов висновку, що апеляційна скарга позивача не підлягає задоволенню, а оскаржене  рішення  суду першої інстанції не підлягає зміні чи скасуванню, виходячи з наступних підстав.

За змістом ст. 2 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) земельні відносини - це суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження землею. Суб`єктами земельних відносин є громадяни, юридичні особи, органи місцевого самоврядування та органи державної влади. Об`єктами земельних відносин є землі в межах території України, земельні ділянки та права на них, у тому числі на земельні частки (паї).
Положеннями ч. 1 ст. 3 ЗК України  визначено, що земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.
Спірні правовідносини регулюються приписами Закону України "Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)" та Закону України "Про оренду землі".
Статтею 5 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» (в редакції, що діяла на момент укладання договору оренди) було визначено, що сільські, селищні, міські ради та районні державні адміністрації в межах їх    повноважень    щодо    виділення    земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості): приймають рішення    щодо    виділення    земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості); уточняють списки осіб, які мають право на земельну частку (пай); уточняють місце розташування, межі і площі сільськогосподарських угідь, які підлягають розподілу між власниками земельних часток (паїв); надають землевпорядним організаціям уточнені списки осіб, які мають право на земельну частку (пай); розглядають та погоджують проекти землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв); організовують проведення    розподілу земельних    ділянок між особами, які мають право на виділення їм земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості), в порядку, визначеному цим Законом.
Сільські, селищні, міські ради приймають рішення щодо виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок    власникам земельних часток (паїв) у межах    населених пунктів,    районні державні адміністрації - за межами населених пунктів.
Статтею 13 Закону України "Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)" (в редакції, що діяла на момент укладання договору оренди) було визначено, що нерозподілені (невитребувані) земельні ділянки за рішенням відповідної сільської, селищної, міської ради чи районної державної адміністрації можуть передаватися в оренду для використання за цільовим призначенням на строк до моменту отримання їх власниками державних актів на право власності на земельну ділянку, про що зазначається у договорі оренди земельної ділянки, а власники земельних часток (паїв) чи їх спадкоємці, які не взяли участь у розподілі земельних ділянок, повідомляються про результати проведеного розподілу земельних ділянок у письмовій формі, у разі якщо відоме їх місцезнаходження.
Згідно з п. 12 постанови Кабінету Міністрів України від 04.02.2004    № 122 "Про організацію робіт та методику розподілу земельних ділянок між власниками земельних часток (паїв)" в редакції на час укладення договору оренди, нерозподілені (не витребувані) земельні ділянки передаються в розпорядження сільських, селищних, міських рад чи райдержадміністрацій з метою надання їх в оренду.
Разом з тим, Законом України від 10.07.2018 «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вирішення питання колективної власності на землю, удосконалення правил землекористування у масивах земель сільськогосподарського призначення, запобігання рейдерству та стимулювання зрошення в Україні», який набрав законної сили з 01.01.2019, було внесено відповідні зміни до земельного законодавства України, зокрема Закону України "Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)".
Місцевим господарським судом вірно зазначено про те, що на момент виникнення спірних правовідносин з поновлення договору оренди та наразі, ч. 3 ст. 13 вказаного Закону передбачено, що нерозподілені земельні ділянки, невитребувані частки (паї) після формування їх у земельні ділянки за рішенням відповідної сільської, селищної, міської ради можуть передаватися в оренду для використання за цільовим призначенням на строк до дня державної реєстрації права власності на таку земельну ділянку, про що зазначається у договорі оренди земельної ділянки, а власники земельних часток (паїв) чи їх спадкоємці, які не взяли участі у розподілі земельних ділянок, повідомляються про результати проведеного розподілу земельних ділянок у письмовій формі цінним листом з описом вкладення та повідомленням про вручення або шляхом вручення відповідного повідомлення особисто, якщо відоме їх місцезнаходження. З моменту державної реєстрації права власності на таку земельну ділянку договір оренди припиняється, а державна реєстрація припинення права оренди проводиться одночасно з державною реєстрацією права власності.
Тобто, починаючи з 01.01.2019 розпорядником нерозподілених (невитребуваних) земельних ділянок (паїв) стали сільські, селищні або міські ради, отже, з вказаної дати розпорядником земельних паїв, які були передані позивачу в оренду, а відповідно і орендодавцем, стала Путивльська міська рада, до складу якої входить Руднєвська сільська рада Путивльського району Сумської області. 
Статтями 93 та 96 Земельного кодексу України передбачено, що право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. 
Суд апеляційної інстанції зазначає, що поняття договору оренди землі визначено ст. 13 Закону України «Про оренду землі», за приписами якої договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.
Орендарі набувають права оренди земельної ділянки на підставах і в порядку, передбачених Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим та іншими законами України і договором оренди землі (ч. 1 ст. 6 Закону України «Про оренду землі»).
Відповідно до ст. 32-2 Закону України «Про оренду землі» у чинній редакції, поновлення договорів оренди землі здійснюється в порядку, передбаченому статтею 126-1 Земельного кодексу України.
Закон України «Про оренду землі» доповнено вказаною нормою відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо протидії рейдерству» № 340-IX від 05.12.2019, який набрав чинності 16.01.2020.
Згідно з перехідними положеннями Закону України «Про оренду землі» в редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо протидії рейдерству»    № 340-IX від 05.12.2019, правила, визначені статтею          126-1 Земельного кодексу України щодо поновлення договорів оренди землі, поширюються на договори оренди землі, укладені або змінені після набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо протидії рейдерству", а поновлення договорів оренди землі, укладених до набрання чинності зазначеним Законом, здійснюється на умовах, визначених такими договорами, за правилами, чинними на момент їх укладення.
Стаття 33 Закону України «Про оренду землі» (тут і далі - у редакції, чинній на час укладення договору оренди землі) має назву «Поновлення договору оренди землі» та передбачає, що по закінченню строку, на який було укладено договір оренди землі, орендар, який належно виконував обов`язки за умовами договору, має переважне право перед іншими особами на укладення договору оренди землі на новий строк (поновлення договору оренди землі) (частина перша цієї статті).
Орендар, який має намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, зобов`язаний повідомити про це орендодавця до спливу строку договору оренди землі у строк, встановлений цим договором, але не пізніше ніж за місяць до спливу строку договору оренди землі (частина друга статті 33 зазначеного Закону).
До листа-повідомлення про поновлення договору оренди землі орендар додає проект додаткової угоди (частина третя статті 33 цього Закону).
При поновленні договору оренди землі його умови можуть бути змінені за згодою сторін. У разі недосягнення домовленості щодо орендної плати та інших істотних умов договору переважне право орендаря на укладення договору оренди землі припиняється (частина четверта статті 33 вказаного Закону).
Орендодавець у місячний термін розглядає надісланий орендарем лист-повідомлення з проектом додаткової угоди, перевіряє його на відповідність вимогам закону, узгоджує з орендарем (за необхідності) істотні умови договору і, за відсутності заперечень, приймає рішення про поновлення договору оренди землі (щодо земель державної та комунальної власності), укладає з орендарем додаткову угоду про поновлення договору оренди землі. За наявності заперечень орендодавця щодо поновлення договору оренди землі орендарю направляється лист-повідомлення про прийняте орендодавцем рішення (частина п`ята статті 33 Закону України «Про оренду землі»).
Частиною 6 статті 33 Закону України «Про оренду землі» встановлено, що у разі якщо орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди і за відсутності протягом одного місяця після закінчення строку договору листа-повідомлення орендодавця про заперечення у поновленні договору оренди землі такий договір вважається поновленим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором. У цьому випадку укладання додаткової угоди про поновлення договору оренди землі здійснюється із уповноваженим керівником органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування без прийняття рішення органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування про поновлення договору оренди землі (щодо земель державної або комунальної власності).
Додаткова угода до договору оренди землі про його поновлення має бути укладена сторонами у місячний строк в обов`язковому порядку (частина восьма статті 33 цього Закону).
Відмова, а також наявне зволікання в укладенні додаткової угоди до договору оренди землі може бути оскаржено в суді (частина дев`ята статті 33 вказаного Закону).
У разі зміни межі або цільового призначення земельної ділянки поновлення договору оренди землі здійснюється у порядку одержання земельної ділянки на праві оренди (частина десята статті 33 зазначеного Закону).
Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що статтею 33 Закону України «Про оренду землі» було визначено алгоритм дій орендаря та орендодавця за наявності наміру поновити договір оренди землі та визначено певні правові запобіжники для захисту орендаря, як більш уразливої сторони в цих правовідносинах, від умисного й безпідставного ухилення орендодавця від продовження орендних правовідносин за відсутності для цього підстав та за наявності добросовісної поведінки орендаря. При цьому законодавець ототожнив поняття «переважне право на укладення договору оренди землі на новий строк» та «поновлення договору оренди землі», використовуючи конструкцію «поновлення договору оренди землі» як для підстави такого поновлення, передбаченої частинами першою-п`ятою, так і для підстави, передбаченої частиною шостою цієї статті, що свідчить про їх логічну послідовність.
Так, дійсний орендар, який добросовісно виконував свої обов`язки за договором оренди землі, має переважне право перед іншими особами на продовження цих орендних правовідносин. Маючи такий намір, він (орендар) зобов`язаний до закінчення строку оренди землі (у строки, визначені частиною другою статті 33 вказаного Закону) повідомити про це орендаря та надіслати проект додаткової угоди. Орендодавець, розглянувши у місячний термін таке повідомлення і проект додаткової угоди, за необхідності узгодивши з орендарем істотні умови, зобов`язаний або укласти додаткову угоду про поновлення договору оренди землі, або повідомити орендаря про наявність обґрунтованих заперечень щодо поновлення договору оренди землі шляхом надсилання листа-повідомлення про прийняте рішення (частини перша - п`ята статті 33 Закону України «Про оренду землі»).
У разі, якщо орендодавець протягом одного місяця після закінчення строку договору оренди землі не надіслав орендареві такого листа-повідомлення про наявність заперечень щодо поновлення договору, про яке йшлося вище, а орендар продовжував користуватися земельною ділянкою після його закінчення, то такий договір вважатиметься поновленим на той самий строк і на тих самих умовах, без можливості внесення змін до умов договору оренди (частина шоста статті 33 Закону України «Про оренду землі»).
При цьому додаткова угода про поновлення договору оренди землі має бути укладена в обов`язковому порядку, а за наявності відмови чи ухилення орендодавця від її укладення після дотримання усіх перелічених вище умов - орендар може оскаржити такі дії орендодавця в судовому порядку.
Тобто виникненню в орендодавця обов`язку прийняти рішення про поновлення договору оренди землі або про наявність заперечень щодо такого поновлення договору з надсиланням відповідного листа-повідомлення має передувати звернення орендаря з повідомленням про намір продовжити орендні правовідносини, до якого має бути додано проект додаткової угоди. Факт порушення орендодавцем місячного терміну для направлення орендареві листа-повідомлення про прийняте ним рішення у відповідь на вчасно надісланий орендарем лист-повідомлення з проектом додаткової угоди дає орендареві підстави розраховувати на можливість поновлення договору оренди землі в силу закону, а саме частини шостої статті 33 Закону України «Про оренду землі»). І саме у такому випадку відсутність листа-повідомлення орендодавця про заперечення у поновленні договору оренди землі можна кваліфікувати як «мовчазну згоду» орендодавця на поновлення договору та той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором.
Вказаної правової позиції дотримується Велика Палата Верховного Суду у постанові від 22. 09.2020 у справі № 159/5756/18.
Матеріали справи свідчать, що з повідомленням про намір продовжити орендні правовідносини позивач звернувся до відповідача через два місяці після закінчення строку дії договору оренди 31.03.2021, тобто з порушенням строку визначеного договором та законом. 
На заяву позивача у листі від 15.04.2021 Путивльська міська рада запропонувала ТОВ «Агро» звернутися до міської ради для складання технічної документації із землеустрою. 
Також відповідач зазначив позивачу про необхідність надати документи: копію договору оренди, довідки, що дані особи дійсно померли, схему розташування земельних ділянок.
Як пояснює відповідач, за договором № 2 від 26.01.2018 в оренду передаються 8 нерозподілених, невитребуваних земельних часток (земельних паїв), розташованих за межами населених пунктів, загальною площею 29,5680 га ріллі, що є порушенням норм Закону України "Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)". Невитребувані паї можуть передаватися в оренду лише після формування у земельні ділянки.
При цьому, місцевий господарський суд встановив, що нерозподілені, невитребувані земельні частки (земельні паї) загальною площею 29,5680 га ріллі були передані в оренду без розроблення проекту відведення. 
Водночас, положеннями статті 7 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» було передбачено необхідність розроблення проектів землеустрою щодо організації    території    земельних часток    (паїв), у якому визначаються місце розташування земельних ділянок, їх межі та площі сільськогосподарських угідь, що підлягають розподілу між    власниками    земельних    часток    (паїв), їх цільове призначення, дії обмежень    (обтяжень) у    використанні    земельних ділянок, у тому числі земельних сервітутів. 
За приписами статті 79-1 Земельного кодексу України в редакції на час укладення договору оренди, формування земельних ділянок здійснюється в тому числі за проектами землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв).
Відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо визначення складу, змісту та порядку погодження документації із землеустрою» 27.06.2015 пункт 1 розділу X "Перехідні положення" Земельного кодексу України було доповнено абзацом п`ятим такого змісту:
"Внесення до Державного земельного кадастру відомостей про земельні ділянки, місце розташування яких визначено за проектами землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв), які розроблені до набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо визначення складу, змісту та порядку погодження документації із землеустрою", відомості про які не внесені до Державного земельного кадастру, здійснюється за технічною документацією із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості)".
Проекту землеустрою щодо організації території земельних часток    (паїв), технічної документації із землеустрою, з яких можна було б встановити місце розташування нерозподілених, невитребуваних земельних часток (земельних паїв) загальною площею 29,5680 га ріллі, що передані позивачу в оренду останнім суду не надано, як і доказів внесення відомостей про земельні паї до Державного земельного кадастру. 
На час укладення договору оренди землі положеннями статті 125 Земельного кодексу України було передбачено, що право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.
Приписами статті 30 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» було визначено особливості державної реєстрації права оренди на нерозподілені (невитребувані) земельні ділянки.
Зокрема, право оренди на нерозподілені (невитребувані) земельні ділянки, надані в оренду органами державної влади, органами місцевого самоврядування в порядку, визначеному статтею 13 Закону України "Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)", здійснюється без державної реєстрації права власності на такі земельні ділянки в Державному реєстрі прав.
Відповідно до зазначеної норми право оренди на нерозподілені (невитребувані) земельні ділянки підлягало реєстрації, однак без державної реєстрації права власності на такі земельні ділянки.
Разом з тим, позивач  доказів реєстрації права оренди не подав.
Відтак, суд апеляційної інстанції  погоджується із висновком суду першої інстанції , що таке право у позивача на нерозподілені, невитребувані земельні частки (земельні паї) загальною площею 29,5680 га ріллі на території Руднєвської сільської ради Путивльського району Сумської області не виникло. 
Також суд апеляційної інстанції зауважує, що за умовами договору підставою для його припинення є, в тому числі реєстрація спадкоємцями свого права на земельний пай.
Встановити наявність чи відсутність вказаної підстави для припинення договору неможливо, у зв`язку з відсутністю відомостей у Державному земельному кадастрі про земельні ділянки, відсутністю зареєстрованого права оренди у позивача на нерозподілені, невитребувані земельні частки (земельні паї) загальною площею 29,5680 га ріллі на території Руднєвської сільської ради Путивльського району Сумської області . 
Враховуючи вище наведене, оскільки позивач не звернувся у встановлений договором та Законом України «Про оренду землі» строк до орендодавця з повідомленням про намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, з договору оренди землі № 2 від 26.01.2018 не можливо встановити, які саме земельні паї були передані в оренду позивачу (відомості до Державного земельного кадастру про нерозподілені (невитребувані) земельні ділянки не внесені, право оренди не зареєстроване), Закон України "Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)" на момент виникнення спірних правовідносин з поновлення договору оренди передбачає можливість передачі в оренду нерозподілених земельних ділянок, невитребуваних часток (паїв) лише після формування їх у земельні ділянки, що свідчить про обґрунтованість висловлених орендодавцем заперечень, місцевий господарський суд правомірно відмовив  у задоволенні позову про визнання укладеною додаткової угоди про поновлення договору оренди землі № 2 від 26.01.2018 на тих самих умовах і той самий строк. 

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги
Як зазначено у п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод (рішення Суду у справі Трофимчук проти України, no. 4241/03 від 28.10.2010).
Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст. 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18.07.2006)

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги
Відповідно до  п. 1 ч. 1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Частиною 1 ст. 276 ГПК України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З огляду на викладене, Північний апеляційний господарський суд зазначає, що рішення місцевого господарського суду прийнята з повним і достовірним встановленням всіх фактичних обставин, а також з дотриманням норм матеріального та процесуального права, у зв`язку з чим, суд апеляційної інстанції не вбачає підстав для зміни або скасування  рішення Господарського суду Сумської області від 16.08.2021 у справі № 920/507/21, та, відповідно апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю "Арго" є необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню.
Також, оскільки ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 04.10.2021 у справі №920/507/21 дія оскаржуваного рішення була зупинена в силу приписів ч. 5   ст. 262 ГПК України, і за наслідками апеляційного розгляду рішення залишено без змін, а тому дія рішення      Господарського суду Сумської області від 16.08.2021 у справі № 920/507/21 підлягає поновленню.

Розподіл судових витрат
Оскільки цією постановою суд апеляційної інстанції не змінює  ухвалу та не ухвалює нового, розподіл судових витрат судом апеляційної інстанції не здійснюється, а витрати пов`язані з розглядом апеляційної скарги на рішення      Господарського суду Сумської області від 16.08.2021 у справі № 920/507/21 покладаються на скаржника.
Керуючись ст.ст. 124, 129-1 Конституції України, ст.ст. 8, 11, 74, 129, 240, 267-270,   275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:
1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Арго" залишити без задоволення.
2. Рішення Господарського суду Сумської області від 16.08.2021 у справі                             №920/507/21   залишити без змін.
3. Поновити дію рішення Господарського суду Сумської області від 16.08.2021 у справі № 920/507/21.
4. Судовий збір за розгляд справи у суді апеляційної інстанції покласти на  скаржника.
5. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.
6. Справу   №920/507/21 повернути до Господарського суду Сумської області.

Постанову може бути оскаржено у касаційному порядку відповідно до вимог               ст.ст. 286-289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст судового рішення складено та підписано - 31.05.2022.

Головуючий суддя                                                                      Т.І. Разіна 

Судді                                                                                І.А. Іоннікова

                                                                                К.В. Тарасенко